ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1865/25 Справа № 191/277/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Окладнікова О.І. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 липня 2025 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Мантули Олександра Сергійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року стосовно 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122-2, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 

       ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою  Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року ОСОБА_1  визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Згідно з постановою суду першої інстанції, 11 січня 2025 року о 22:22 в с-щі Яворницьке, вул. Центральна, 2-В гр. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив сигнальним диском з червоним сигналом (світлоповертачем), вказуючи на цей транспортний засіб та подальше місце його зупинки, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП; 
Також, 11 січня 2025 року о 22:22 в с-щі Яворницьке, вул. Абрикосова, 28 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Megane реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме на нагрудний персональний відеореєстратор (бодікамеру) BDC-43-6WCP №50666, від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водію, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
       Не погоджуючись із такою постановою судді в частині визнання ОСОБА_1 винним та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, захисник Мантула О. С. подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування в цій частині та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Також просить поновити строк апеляційного оскарження.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження захисник вказує, що 22 травня 2025 року, в межах десятиденного строку оскарження постанови першої інстанції, ним було подано апеляційну скаргу, однак суд апеляційної інстанції її повернув, у зв`язку з тим, що адвокатом належним чином не було підтверджено повноваження. Тому, вважає, що строк пропущений з поважних причин і підлягає поновленню. 
       В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , не надав оцінку доводам сторони захисту щодо порушення проведення процедури огляду, встановленої чинним законодавством, зокрема, було порушено порядок пропозиції проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки, невчасно було надано письмове направлення. Крім того зазначає, що через відсутність належної процедури, ОСОБА_1 категорично не відмовлявся від проходження огляду, мав вагання та не знав яку саме процедуру йому обрати.  Вказує, що права ОСОБА_1 були роз`яснені вже після оформлення матеріалів справи, що є суттєвим порушенням прав на захист. Крім того, оскаржувану постанову суд виніс без участі ОСОБА_1 , чим порушив його право на всебічний розгляд справи. 
Оскільки докази, на яких ґрунтується висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зібрані з порушенням закону, вони є недопустимими, а отже, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення. 
       Позиції учасників апеляційного процесу.        
       В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1  та його захисник не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. До апеляційного суду захисник подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.
Апеляційний суд зважає на те, що первинна апеляційна скарга подана в межах строку апеляційного оскарження, яка була повернена постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2025 особі, яка її подала через відсутність підтвердження повноважень захисника. 
За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання захисника та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
       Перевіривши постанову суду першої інстанції, апеляційний суд доходить наступних висновків. 
       Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.
Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 218683 від 11.01.2025;  акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, Розпорядженні начальника Синельниківської районної військової адміністрації Дніпропетровської області від 18.04.2022 року №Р-84/0/115-22 «Про зміну дії комендантської години» та відеозаписі.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
На відеозаписі з нагрудної камери співробітника поліції зафіксовано момент зупинки  ОСОБА_1  під керуванням автомобіля Renault. При спілкуванні співробітники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння і запропонували пройти огляд на місці за допомогою алкотестера «Алкофор 507» або у медичному закладі. ОСОБА_1 був належним чином попереджений про адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП у разі відмови. Спочатку він погодився пройти огляд у лікарні, проте пізніше, вагався між варіантами пройти огляд у медичному закладі або на місці зупинки, через що змінював свої рішення. Попри подальші роз`яснення і повторні пропозиції пройти огляд як на місці, так і в лікарні, ОСОБА_1 остаточно відмовився від проходження огляду. У зв`язку з цим складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, останній з самого початку спілкування зі співробітниками поліції визнав, що вживав алкогольні напої.
       Отже, факт відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу співробітника поліції зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери.
       Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність. 
Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Порушень порядку проведення огляду та складення протоколу не у повній відповідності з вимогами «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі — Інструкція), апеляційним судом не встановлено.
       Працівники поліції у відповідності до вимог закону склали стосовно останнього протокол, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1103 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 252 КУпАП,  не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки, відповідно до  матеріалів справи про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції належним чином були досліджені всі докази, що містяться в матеріалах справи, та вказано, що подія та склад адміністративного правопорушення та наявність вини у діях ОСОБА_1 повністю доводяться поданими уповноваженим органом матеріалами.
Доводи апеляційної скарги щодо розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягають відхиленню, оскільки не є безумною підставою для скасування по суті правильного та обґрунтованого рішення. Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантовані статтею 268 КУпАП, у тому числі на особисту участь при розгляді справи, були забезпечені судом апеляційної інстанції. 
Також, твердження захисника про порушення прядку роз`яснення прав та обов`язків, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на доведеність вини  ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а інших доводів, які б свідчили про незаконність оскаржуваного рішення та спростовували його висновки, в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи не наведено.    
       Отже, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які апелянт тлумачить на свою користь, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
       Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.                
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Мантули Олександра Сергійовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника Мантули Олександра Сергійовича, який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року стосовно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        О. П. Піскун