Постанова
Іменем України
 
09 липня 2025 року 
м. Київ
 
справа № 401/979/20
провадження № 61-4412св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний виконавець Мехед Олег Валерійович, державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 ,
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року в складі судді: Андріянова С. М., та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року в складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Дьомич Л. М., Письменного О. А.,
 
Історія справи
Короткий зміст позову
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до приватного виконавця Мехед О. В., ДП «Сетам», ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про визнання результатів торгів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину.
 
Позов мотивований тим, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року було вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14-299/2010 від 26 червня 2010 року в розмірі 21 848 424,89 грн звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 29 червня 2013 року та належить на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_3 , а саме : земельну ділянку, що розташована в СТ «Дніпро - 2», АДРЕСА_1 , площею 0,7200 га, кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази» та комплекс будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м, який знаходиться за адресою СТ «Дніпро-2», АДРЕСА_1 .
 
Вказувала, що 04 листопада 2019 року суд апеляційної інстанції змінив рішення Світловодського міськрайонного суду від 10 листопада 2017 року в частині суми боргу та року укладення іпотечного договору. Тим самим вирішив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнути 9 291 346,90 грн, звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору посвідченого 29 червня 2010 року.
 
26 грудня 2017 року ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ТОВ «Дата Майнінг Груп» про поділ майна подружжя затверджено мирову угоду, за якою в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м та частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, які розташовані в СТ «Дніпро-2», АДРЕСА_1 .
 
В особисту приватну власність ОСОБА_3 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м та 1/2 частина комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м, які розташовані в СТ «Дніпро-2», АДРЕСА_1 .
 
27 червня 2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
07 лютого 2020 року приватним виконавцем Мехед О. В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 401/5714/13-ц від 25 листопада 2019 року та постановою про арешт майна боржника від 07 лютого 2020 року накладено арешт на комплекс будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 3510945300:50:024:0038, що належить боржнику ОСОБА_3 .
 
Проте відсутня постанова про опис арештованого майна та передачі його на зберігання.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_3 помер.
 
03 квітня 2020 року приватним виконавцем було передано до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна.
 
04 травня 2020 року ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки та переможцем торгів визнано ОСОБА_2 .
 
Позивачка є співвласником даного майна на який накладено арешт.
 
ОСОБА_1 повідомляла приватного виконавця про смерть ОСОБА_3 , у телефонному режимі (у березні 2020 року) та шляхом звернення останньої із заявою про закриття виконавчого провадження, у зв`язку зі смертю боржника від 08 травня 2020 року.
 
Крім того, 16 квітня 2020 року про смерть ОСОБА_3 позивачка повідомила і представника стягувача ТОВ «Дата Майнінг Груп».
 
Торги проведені ДП «СЕТАМ» 04 травня 2020 року за лотом № 414604, оформлені протоколом № 478324 від 04 травня 2020 року, з реалізації предмета іпотеки, вчинені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відбулися на підставі відкритого виконавчого провадження, яке підлягало закінченню на час проведення торгів, а тому електронні торги є недійсними. Приватний виконавець допустив неправомірні дії, щодо реалізації майна та невиніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника.
 
ОСОБА_1 просила:
визнати неправомірними дії приватного виконавця Мехед О. В., щодо вчинення дій спрямованих на реалізацію іпотечного майна та бездіяльність приватного виконавця, що полягає у невинесені постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника;
визнання електронних торгів за лотом № 414604 з реалізації комплексу будівель реєстраційний/кадастровий номер 26357339, місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт Власівка, АДРЕСА_3, та земельної ділянки з кадастровим номером 3510945300:50:024:0038 - недійсними та застосування наслідків недійсності правочину;
скасувати протокол електронних торгів № 478324 від 04 травня 2020 року, виданий ДП «Сетам» за результатами цих торгів;
вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 липня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в частині визнання неправомірними дії приватного виконавця Мехед О.В та роз?яснено порядок звернення до суду зі скаргою на дії виконавця у порядку визначеному статями 447, 448 Глави VII ЦПК України.
 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
позовними вимогами ОСОБА_1 є визнання електронних торгів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, скасування протоколу електронних торгів від 04 травня 2020 року. Підставою звернення з даним позовом до суду вказує, що приватний виконавець був обізнаний про смерть боржника ОСОБА_3 , проте не закрив виконавче провадження, та не припинив дії щодо реалізації іпотечного майна, яке їй належить як співвласнику в розмірі частки;
дослідивши у сукупності всі надані сторонами у справі докази, суд приходить до висновку, що електронні торги пройшли з дотриманням Порядку № 2831/5, не порушили права ні учасників виконавчого провадження, ні сторін правочину. Окрім того, всі письмові докази повідомлення приватного виконавця про смерть боржника датовані 08 травня 2020 року, в той час як заявка на реалізацію арештованого майна до ДП «Сетам» передана 03 квітня 2020 року, а торги відбулися 04 травня 2020 року. Отже, жодних підстав для зупинення чи припинення торгів станом на 04 травня 2020 року у приватного виконавця або у ДП «Сетам» не було;
позивачем під час розгляду справи не доведено та не надано належних і допустимих доказів, що зазначені ним порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів. Матеріали справи не містять обставин, які б вказували на те, що реалізація майна боржника ОСОБА_3 на електронних торгах 04 травня 2020 року була проведена з істотними порушеннями вимог законодавства та внаслідок такого продажу було порушено права і законні інтереси позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Тому позовні вимоги у цій частині є недоведеними;
вимоги позивача про скасування протоколу проведення електронних торгів № 478324 від 04 травня 2020 року є неналежними та неефективними, що є самостійною підставою для відмови позові.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
ухвалюючи постанову від 04 листопада 2019 року у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки Кропивницьким апеляційним судом вже надано правову оцінку даним обставинам, враховано, що кредит був отриманий колишнім подружжям, кошти витрачені на потреби сім`ї, ОСОБА_1 є фінансовим поручителем у кредитних правовідносинах та нею надано нотаріально посвідчений дозвіл на укладення договору іпотеки. Як новий власник предмету іпотеки до неї переходять всі зобов`язання іпотекодавця. На момент розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки у суді першої інстанції такої обставини як поділ майна не існувало. Тоді як дії та поведінка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтвердили багаторічне ухилення від виконання своїх зобов`язань. Поділ майна порушив майнові інтереси кредитора і був направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника;
згідно з ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 26 грудня 2017 року у справі № 401/428/16-ц про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як наслідок було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку та комплекс будівель в розмірі частини за ОСОБА_1 . Проте, станом на день ухвалення рішення у справі, постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у справі № 401/428/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду від 24 серпня 2023 року про відмову у задоволенні позову про поділ майна подружжя - без змін. Вказане рішення набрало законної сили та є підставою для внесення змін до Державного реєстру нерухомого майна;
електронні торги пройшли з дотриманням Порядку «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» № 2831/5, не порушили права ні учасників виконавчого провадження, ні сторін правочину. Згідно з матеріалами справи повідомлення приватного виконавця про смерть боржника відбулося - 08 травня 2020 року, в той час як заявка на реалізацію арештованого майна до ДП «Сетам» передана 03 квітня 2020 року, а торги відбулися 04 травня 2020 року. Підстав для зупинення чи припинення торгів станом на 04 травня 2020 року у приватного виконавця або у ДП «Сетам» не було;
позивачем під час розгляду справи не доведено та не надано належних і допустимих доказів, які саме порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення саме прав позивачки та її законних інтересів при проведенні цих електронних торгів, оскільки її право власності, на день розгляду справи, на спірне майно не підтверджена;
матеріали справи не містять обставин, які б вказували на те, що реалізація майна боржника ОСОБА_3 на електронних торгах 04 травня 2020 року була проведена з істотними порушеннями вимог законодавства та внаслідок такого продажу було порушено права і законні інтереси позивача, за захистом яких вона звернулася до суду;
вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту.
 
Аргументи учасників справи
 
04 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року, в якій просила:
оскаржені судові рішення скасувати;
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди неправильно застосували статтю 331 ЦК України, частину третю статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», частину п`яту статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Судами не була врахована заяву позивача про зміну (доповнення) підстав позову від 10 травня 2023 року, яка була прийнята судом першої інстанції, в якій позивач вказала на порушення її прав в процедурі проведення електронних торгів, що виявилось у неповідомленні її про проведення торгів як особи, яка мала зареєстровані права на спірне майно, що є предметом іпотеки;
державна реєстрація за позивачем права власності на частину майнового комплексу та на частину земельної ділянки була здійснена 27 червня 2019 року. Судом апеляційної інстанції не була застосована частина друга статті 331 ЦК України відповідно до якої, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації;
суд апеляційної інстанції не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 761/10154/21, про те, що: «оскільки набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, однак на час передачі майна на реалізацію, його реалізації боржник не був власником машиномісця, тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для відчуження вказаного майна від його імені». У цій справі оцінці підлягали обставини, які мали місце на час проведення торгів, а не час розгляду справи, а саме - чи було зареєстрованим право власності позивача на момент проведення процедури торгів та чи відповідно мало місце порушення процедури торгів. Встановивши, що право позивачки на 1/2 частину спірного майна було зареєстровано в державному реєстрі суди зробили помилковий висновок про відсутність порушення процедури торгів, що суперечить висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 15 березня 2023 року у справі № 761/10154/21. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом (частина п`ята статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»);
за таких обставин суди зробили помилковий висновок, що електронні торги пройшли з дотриманням Порядку «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна» № 2831/5, торги не порушили права ні учасників виконавчого провадження, ні сторін правочину. Позивач не була ні учасником виконавчого провадження, ні стороною торгів як правочину і саме її права були порушені;
судом апеляційної інстанції не застосовано частину третю статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 336/5077/20). У постанові від 08 березня 2023 року у справі № 336/5077/20 Верховний Суд вказав, що: «виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з 'ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. […] суди попередніх інстанцій не встановили чи дотримано приватним виконавцем вимоги статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, і не з`ясував його сімейний стан та не встановив, чи придбано це майно в період шлюбу. У позовній заяві позивачка посилається не на дії державного виконавця, вчинені до проведення торгів, а на те, що вона є співвласником майна, проданого на торгах без її згоди». Верховний Суд зробив висновок, що реалізація майна з електронних торгів майна особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, є порушенням прав такої особи. Водночас позивач не була стороною виконавчого провадження, про проведення торгів її ні виконавцем ні організатором торгів повідомлено не було;
суди неправильно застосували частину п`яту статті 43 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону України «Про іпотеку» не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, приватного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна. Суди не встановлювали ту обставину, чи була позивач, яка мала зареєстровані в державному реєстрі права власності на частку предмета іпотеки, повідомлена про проведення електронних торгів. Суди не дослідили лист ДП «Сетам» від 31 березня 2021 року № 965/5771-12-21/15, в якому вказано, що листом № 2550/17-18-20 від 07 квітня 2020 року було повідомлено виконавця, іпотекодавця та іпотекодержателя про публікацію оголошення про реалізацію майна, що є предметом іпотеки на прилюдних торгах за лотом № 414604. ОСОБА_1 про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна не повідомлялась. Рішення судів посилання на вказаний лист не містять, жодної оцінки йому не надано, чи повідомлялась позивач про проведення чи ні про проведення електронних торгів, суди не встановили.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
30 червня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 30 травня 2025 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 15 березня 2023 року у справі № 761/10154/21; від 08 березня 2023 року у справі № 336/5077/20; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Фактичні обставини
 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року у справі № 401/5714/13-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/70383498) задоволено позовні вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп» та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року у сумі 21 848 424 гривень звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору посвідченого 29 червня 2013 року Петровою С. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1380, з подальшими змінами та доповненнями та належить на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_3 , а саме - земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 , площею 0,7200 га, кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази» та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , опис згідно п. 1.2. іпотечного договору.
 
04 листопада 2019 року суд апеляційної інстанції змінив рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року в частині суми боргу та року укладення іпотечного договору (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85603956).
 
Постановою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96464398) рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року у незміненій його частині та постанову Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року залишено без змін.
 
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року зазначено, що: «відповідно до вимог статті 23 Закону № 898-ІV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна і при цьому не має значення чи був він обізнаний з тим, що вказане майно обтяжене. Таким чином, сам факт переходу права власності на спірне майно на підставі ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно з якою в приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м та 1/2 частки комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м, які розташовані в СТ «Дніпро-2», АДРЕСА_1 , не є підставою, яка б свідчила про припинення іпотеки, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними».
 
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 401/428/16-ц від 26 грудня 2017 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/71287240) визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за якою: в особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м. та частина комплексу будівель, загальною площею 1170,3 кв. м, які розташовані в СТ «Дніпро-2», АДРЕСА_1 . В особисту приватну власність ОСОБА_3 переходить земельна ділянка площею 600 кв. м та частина комплексу будівель, загальною площею 1 170,3 кв. м, які розташовані в СТ «Дніпро-2», АДРЕСА_1 .
 
27 червня 2019 року на підставі ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на комплексу будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3510945300:50:024:0038.
 
07 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Мехед О. В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 401/5714/13-ц від 25 листопада 2019 року (ВП № 61198029), та постановою від 07 лютого 2020 року накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , що складається з комплексу будівель розташовані за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки з кадастровим номером 3510945300:50:024:0038. Боржником у вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_3 
 
19 лютого 2020 року постановою приватного виконавця Мехед О. В. в присутності представника стягувача ТОВ «Дата Майнінг Груп» Піскуна В.В. проведено опис та накладено арешт на майно божника ОСОБА_3 , відповідальним зберігачем арештованого майна призначено Піскуна В. В. 31 березня 2020 року направлено до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна.
 
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Згідно з копією протоколу проведення електронних торгів № 478324 торги з предмету іпотеки відбулись 04 травня 2020 року. Переможцем торгів визначено ОСОБА_2 .
 
08 травня 2024 року ОСОБА_6 звернулася до приватного виконавця Мехед О. В. із заявою про закінчення виконавчого провадження № 61198029, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 , зупинено виконання рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року до закінчення касаційного провадження.
 
12 червня 2020 року приватним нотаріусом Бабенко В.М. відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна, яке було предметом іпотеки у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме реалізація предмета іпотеки відбулася після державної реєстрації права власності за новим право набувачем.
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93620404) задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ТОВ «Дата Майнінг Груп» на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В задоволені заяви про визнання та затвердження мирової угоди відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/98235492) касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року залишено без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 серпня 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113773858) у справі № 401/428/16-ц ОСОБА_1 відмовлено у позові до ОСОБА_3 , правонаступником якого є Світловодська міська рада, треті особи: ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя.
 
У рішенні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 серпня 2023 року зазначено: «спірний комплекс будівель, який розташований в АДРЕСА_3 , на земельній ділянці кадастровий номер земельної ділянки 3510945300:50:024:0038, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки його набуто ОСОБА_3 за час шлюбу на підставі рішення суду в особисту приватну власність, та передано в іпотеку, в зв`язку з чим на спірне майно було звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, і в подальшому спірне майно було реалізовано на виконання рішення суду».
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118877082) у справі № 401/428/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 серпня 2023 року - без змін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
 
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
 
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
 
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
 
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
 
Оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами торгів (аукціону) правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами торгів, то підставами для визнання торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення. Для визнання судом торгів (аукціону) недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. При цьому наявність підстав для визнання торгів недійсними має встановлюватися судом на момент їх проведення. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 372/3161/18.
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
 
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
 
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України«Про іпотеку» (частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону (стаття 41 Закону України «Про іпотеку», тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
 
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц,на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що:
          «виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
          Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.
          Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85)
          Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними».
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 718/1109/20 (провадження № 61-14460св21) зазначено: 
          «За змістом частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
          Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Тому, за загальним правилом, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.
          Тобто, якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, тоді наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя не припиняє іпотеку.
          Верховний Суд у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 523/8641/15 зазначив, що у разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.
          Відповідно до вказаного, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли до висновку про відсутність підстав для визнання електронних торгів недійсними, оскільки рішенням суду звернуто стягнення на спірне нерухоме майно, при цьому позивач набув статус іпотекодавця, що передбачено статтею 23 Закону України «Про іпотеку».
          Спірне нерухоме майно було передане в іпотеку подружжям під час їх шлюбу, а судовий процес щодо звернення стягнення на це майно розпочався у 2014 році, тобто до поділу майна між подружжям.
          Верховний Суд відхиляє доводи позивача щодо неналежної ідентифікації предмета іпотеки, неповідомлення його про торги та інші порушення Порядку, оскільки усі ці обставини не вплинули на результат торгів. Виконавчі дії було вчинено з метою реалізації обов`язкового рішення суду та задоволення законних вимог іпотекодержателя.
          Отже, позивачем не надано належних і допустимих доказів, що зазначені ним порушення вплинули на результат електронних торгів, а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів».
 
У постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 361/5316/18 зазначено, що порушення, допущені державним (приватним) виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні до призначення електронних торгів, зокрема щодо надсилання позивачу копій документів виконавчого провадження не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів у цій справі недійсними.
 
Верховний Суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності визначення частки боржника перед початком реалізації майна, оскільки бездіяльність державного виконавця, яка відбулася до призначення прилюдних торгів, могла бути оскаржена в окремому порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Разом з тим, виставлений на торги об`єкт був предметом іпотеки в цілому, а не лише в частині, а поділ між подружжям цього майна не міг бути перешкодою для виконання рішення суду, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 718/1109/20 (провадження № 61-14460св21)).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24) вказано, що:
          «за усталеною практикою суду касаційної інстанції, для визнання судом електронних торгів недійсними обов`язковими умовами є наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи вплинули ці порушення на результати торгів та чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, проведення електронних торгів з порушенням вимог законодавства є підставою для визнання таких торгів недійсними винятково за умови доведення порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, та у разі якщо такі порушення вплинули на результати торгів. Доведення такого порушення прав покладається на особу, яка оспорює торги.
          Водночас ОСОБА_1 у позовній заяві лише констатував певні порушення Порядку № 2831/5, проте не зазначав, як саме неповідомлення про день та час проведення електронних торгів, а також ненадсилання протоколу порушило його права та інтереси та як це вплинуло на результати торгів, що є найважливішим. Суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, які саме права й законні інтереси боржника порушено його неналежним повідомленням про проведення торгів та як це вплинуло на їх результати.
          Особливістю справи, що переглядається, є те, що ОСОБА_1 в установлений законом спосіб оскаржив дії державного виконавця з проведення оцінки арештованого майна, які вчинені до передачі майна на реалізацію. Ухвалою від 26 серпня 2021 року Октябрський районний суд м. Полтави визнав такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про незалежну оцінку майна від 08 липня 2021 року № 615, а саме про вартість квартири АДРЕСА_1.
          Ураховуючи викладене, а також фактичні та преюдиційно встановлені обставини справи, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що права позивача під час проведення електронних торгів були порушені, однак не з тієї підстави, що він не був повідомлений про проведення торгів, а з тієї підстави, що реалізація на торгах майна за необґрунтованою, заниженою ціною безпосередньо впливає на результати торгів та зачіпає і порушує права та інтереси боржника, оскільки ціна, за якою майно реалізується на торгах, впливає на обсяг зобов`язань, які будуть погашені під час відповідного виконавчого провадження».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2025 року у справі № 336/5077/20 (провадження № 61-4692св24) зазначено:
«Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, враховуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 08 березня 2022 року у цій справі, правильно виходив із того, що оспорювані електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна відбулися з дотриманням процедури їх проведення, а факти порушення прав і законних інтересів позивачки як особи, яка оспорювала ці торги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Аргументи касаційної скарги про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1, є спільним сумісним майном заявниці і ОСОБА_2 , набутим у шлюбі, тому для реалізації цього майна на публічних торгах необхідна була згода заявниці, були предметом дослідження апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.
Зокрема, відхиляючи вказані аргументи, апеляційний суд правильно виходив із того, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року у справі № 336/3578/14-ц (яке набрало законної сили) стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 804 589,10 грн.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Отже, відповідно до положень чинного законодавства та з огляду на презумпцію обов`язкового виконання судових рішень, після ухвалення судом рішення у справі № 336/3578/14-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка виступала поручителем свого чоловіка ОСОБА_2, відповідачі у цій справі мали виконати рішення суду добровільно.
Оскільки протягом тривалого періоду часу відповідачі такого свого обов`язку не виконували, то за клопотання сторони стягувача державним виконавцем було застосовано примусове виконання рішення суду.
Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Звернення стягнення на спільне сумісне майно боржників є саме заходом примусового стягнення, яке апріорі застосовується без згоди боржників, оскільки є примусовим.
Позивачка повинна була усвідомлювати зміст зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, а також наслідки неналежного виконання її чоловіком таких боргових зобов`язань.
З огляду на викладене та те, що спірний житловий будинок був реалізований саме в межах примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2014 року у справі № 336/3578/14-ц, де позивачка також є солідарним боржником, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що здійснення державним виконавцем заходів зі звернення стягнення на спірне майно шляхом продажу через електронні торги без окремої згоди ОСОБА_1 не є підставою для визнання таких електронних торгів недійсними».
 
Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід належить застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). Таким чином, вимоги позивачки про визнання недійсним та скасування протоколу про проведені електронні торги, є неналежним та неефективним способом захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 753/9025/20 (провадження № 61-4723св24)).
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
 
У справі, що переглядається:
при зверненні із позовом ОСОБА_1 зазначала, що вона є співвласником майна, яке продане на торгах, і її не повідомили про проведення торгів;
суди встановили, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2017 року у справі № 401/5714/13-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/70383498) задоволено позовні вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп» та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14-299/2010 від 29 червня 2010 року у сумі 21 848 424 гривень звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору посвідченого 29 червня 2013 року Петровою С. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1380, з подальшими змінами та доповненнями та належить на праві власності майновому поручителю - ОСОБА_3 , а саме - земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 , площею 0,7200 га, кадастровий номер 3510945300:50:024:0038, з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування учбово-спортивної бази» та комплекс будівель, загальною площею 1170,3 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , опис згідно п. 1.2. іпотечного договору;
04 травня 2020 року ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки та переможцем торгів визнано ОСОБА_2 ;
суди встановили, що на підставі ухвали Світловодського міськрайонного суду у справі № 401/428/16-ц від 26 грудня 2017 року про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку та комплекс будівель в розмірі частини за ОСОБА_1 . У подальшому рішенням Світловодського міськрайонного суду від 24 серпня 2023 року у справі № 401/428/16-ц ОСОБА_1 відмовлено у позові до ОСОБА_3 , правонаступником якого є Світловодська міська рада, треті особи: ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у справі № 401/428/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду від 24 серпня 2023 року про відмову у задоволенні позову про поділ майна подружжя - без змін;
у рішенні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 серпня 2023 року встановлено, під час судового розгляду відповідачем та третіми особами була спростована презумпція права спільної сумісної власності на спірне майно, а тому спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу між сторонами;
суди врахували, що для визнання судом електронних торгів недійсними обов`язковими умовами є наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи вплинули ці порушення на результати торгів та чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду;
суди встановили, що електронні торги пройшли з дотриманням Порядку реалізації арештованого майна, не порушили права ні учасників виконавчого провадження, ні сторін правочину;
письмові докази повідомлення приватного виконавця про смерть боржника датовані 08 травня 2020 року, тоді як заявка на реалізацію арештованого майна до ДП «Сетам» передана 03 квітня 2020 року, а торги відбулися 04 травня 2020 року;
оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. За таких обставин суди правильно вказали, що вимога про скасування протоколу електронних торгів є неналежним та неефективним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови позові.
 
За таких обставин суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову.
 
Касаційний суд відхиляє посилання позивачки на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 761/10154/21.
 
У справі № 761/10154/21 із позовом про визнання електронних торгів недійсними звернувся переможець торгів, посилаючись на те, що машиномісце на момент продажу не належало на праві власності боржнику та не могло виставлятись на торги. Верховний Суд погодився із висновком судів щодо задоволення позову, оскільки державним виконавцем було передано на реалізацію майно, власником якого на момент арешту, опису та проведення торгів боржник, тобто, на торгах було реалізовано майно, власником якого не був боржник. Натомість у справі, що переглядається, боржник  ОСОБА_3 був власником майна, що реалізовувалось на торгах.
 
Посилання на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 08 березня 2023 року у справі № 336/5077/20 колегія суддів відхиляє. У справі № 336/5077/20 Верховний Суд зазначив, що виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Суди попередніх інстанцій не встановили чи дотримано приватним виконавцем вимоги статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, і не з`ясував його сімейний стан та не встановив, чи придбано це майно в період шлюбу. У позовній заяві позивачка посилається на те, що вона є співвласником майна, проданого на торгах без її згоди. Таку згоду на реалізацію спільного майна подружжя під час торгів, або під час укладення договору іпотеки судам слід встановити і зробити відповідний правовий висновок. Натомість у справі, що переглядається, суди встановили, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягає поділу між сторонами (рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 серпня 2023 року).
 
Твердження позивачки на порушення її прав в процедурі проведення електронних торгів, яке виявилось у неповідомленні її про проведення торгів, необґрунтоване. Позивачка не зазначила, як саме неповідомлення її про день та час проведення електронних торгів порушило її права та інтереси та як це вплинуло на результати торгів, що є найважливішим (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24)).
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України). Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)). 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без дотримання норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка її подала.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
 
Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 05 березня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
                                                                                               І. О. Дундар
 
                                                                                               Є. В. Краснощоков
 
                                                                                               П. І. Пархоменко