18.08.25
22-ц/812/1471/25

Єдиний унікальний номер судової справи: 479/8/25
Номер провадження: 22-ц/812/1471/25 Суддя – доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 серпня 2025 року                         м. Миколаїв         справа №479/8/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – судді Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В..
із секретарем судового засідання –Коростієнко Н.С.,
за участі: представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана через її представника ОСОБА_3 , на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2025 року, ухвалене у складі головуючого – судді Репушевської О.В., у приміщенні суду у селищі міського типу Криве Озеро Миколаївської області, за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_4 , про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
03 січня 2025 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка вказувала, що вона та ОСОБА_4 є співвласниками по частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 5,2499 га з кадастровим номером 4823980400:02:000:0073, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2021 року, у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 .
У 2005 році батько позивача та третьої особи у справі, від імені якого на підставі довіреності діяв ОСОБА_6 , уклав договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 4823980400:02:000:0073 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» або Товариство) строком на 50 років.
Даний договір зареєстрований 28 серпня 2006 року за № 040601700212.
Успадкувавши земельну ділянку, позивачка разом з братом у 2021 році направили на адресу Товариства заяву про досудове врегулювання спору, в якій повідомили про заміну власника земельної ділянки та просили надати копію договору оренди землі, довідку про нарахування орендної плати та повідомити, коли можна отримати орендну плату в касі товариства. До заяви було додано рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2021 року, 2 витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Проте вказана заява відповідачем була залишена без реагування.
Посилаючись на систематичне невиконання відповідачем умов договору оренди щодо сплати орендної плати, позивачка просила суд розірвати вищевказаний договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 28 серпня 2006 року за №№ 040601700212 та стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати.
Позиція відповідача у суді першої інстанції
ТОВ «Агрофірма Корнацьких» проти задоволення позову заперечувало та просило відмовити у його задоволенні.
Обґрунтовуючи свої заперечення, Товариство посилалося на недотримання позивачем вимог ч. 3 ст. 148-1 ЗК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були дотримані вимоги ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, а тому позов є недоведеним.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись з рішенням суду, позивачка через представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивачка вказувала на те, що судом першої інстанції були неправильно оцінені наявні у матеріалах справи докази, що призвело до помилкового висновку про відмову у позові.
Доводи інших учасників справи
Відповідачем через представника подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
01 січня 2005 року між ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі №209/К відносно земельної ділянки загальною площею 5,25 га, розташованої в межах території Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, строком на 50 років. Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності серія МК №088018, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією, зареєстрований у Кривоозерському МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року №040601700212 (а.с.87-91).
Відповідно до пункту 9 вищевказаного Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975.15 грн.
З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено відповідною кількістю сільськогосподарської продукції.
Пунктом 11 договору сторони передбачили, що орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за якій здійснюється розрахунок по орендній платі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.16).
Відповідно до пункту 40 вищевказаного Договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Згідно рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2021 року, яке набрало законної сили 18 лютого 2021 року, позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 успадкували по частці земельної ділянки площею 5,2499 га, кадастровий номер 4823980400:02:000:0073, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, після смерті батька – ОСОБА_5 (а.с.17-20), 
Згідно з довідкою, виданою ТОВ «Агрофірма Корнацьких», реєстру поштових переказів, ОСОБА_5 за 2016-2020 роки нараховувалася орендна плата та до 2019 року виплачувалась щорічно (а.с. 130-138).
Доказів про пред`явлення за життя ОСОБА_5 вимог до орендаря з питань невиплати орендної плати матеріали справи не містять.
У 2024 році відповідачем було здійснено поштові перекази на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо виплати орендної плати за 2024 рік (а.с. 93-99).
Інформація про отримання позивачем орендної плати відсутня.
Позивачем до позовної заяви додане звернення до відповідача (без дати) про надання копії договору оренди, довідки про нарахування орендної плати та з проханням її повідомлення щодо можливості отримання орендної плати в касі товариства (а.с.23).
Отримання відповідачем цього звернення до 26 серпня 2022 року належними доказами не підтверджено.
Відповідачем до відзиву на позовну заяву додані листи про результати розгляду звернення позивачки від 05 вересня 2022 року, від 10 грудня 2024 року, в яких відповідач, окрім роз`яснення, звертав увагу на необхідність повідомлення актуальних банківських реквізитів позивача із зазначенням рахунку IBAN (UA….) для перерахунку виплат за користування земельною ділянкою, що оформлена у власність, та на можливість отримання орендної плати в касі товариства, вказав порядок та режим роботи товариства (а.с.55, 61).
Згідно Акту про відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) від 28 листопада 2023 року, складеного працівниками Товариства під час розкриття рекомендованого листа, який надійшов поштовим зв`язком 28 листопада 2023 року від імені ОСОБА_2 було виявлено відсутність документів, які зазначені в описі вкладення до листа трекер 5521002357508, а саме відсутні реквізити для поповнення картки, інформація з державного реєстру, а також відсутні документи, які зазначені як додатки до заяви про досудове врегулювання спору (а.с. 67 – 85).
Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відповідно до частин першої, третьої статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Отже, законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю». Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. 
Статтями 627,629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.
Відповідно до вимог статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, ОСОБА_2 вказувала, що відповідач порушив умови договору, оскільки систематично не сплачував орендну плату, а саме за життя спадкодавця за 2005 – 2021 року та за 2021-2024 роки.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були дотримані вимоги ч.3 ст.148-1 ЗК України, а тому позов є недоведеним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Зі спірного договору оренди землі вбачається, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Нормою статті 148-1 ЗК України встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачка не надала доказів того, що вона після отримання у власність частки земельної ділянки надала орендарю інформацію, що дозволяла йому виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, як це передбачене статтею 148-1 ЗК України, а також повідомляла про сплату орендної плати за життя спадкодавця.
Надані позивачем суду звернення до відповідача правильно судом першої інстанції не були взяті до уваги, бо їх зміст не містить усіх складових, передбачених ст.148-1 ЗК України. До того ж, докази отримання відповідачем звернення позивачки без дати у 2021 році відсутні.
Отже, наведе свідчить про відсутність винної поведінки відповідача у невиплаті орендної плати за спірним договором, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди землі.
Крім того, колегія суддів враховує те, що орендар письмово у 2022 році повідомив позивачку на її прохання про можливість отримання нею орендної плати в касі товариства, надав інформацію про режим роботи товариства, якою вона не скористалася. Матеріали справи не містять доказів звернення позивачки та відмови орендаря у виплаті орендної плати в касі товариства.
Отже, якщо б позивачка виконала свій обов`язок щодо надання інформації, що дозволила б орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, то можна було б стверджувати, що вона добросовісно виконала усі свої обов`язки щодо повідомлення орендаря і мала очікувати виконання відповідачем вже його обов`язку, а саме сплати орендної плати.
І тільки після вчинення вказаного, якщо б відповідач не виконав обов`язок зі сплати орендної плати два рази або більше, позивач могла б поставити питання про розірвання договору. 
Колегія суддів вважає, що саме по собі повідомлення орендаря про зміну власника земельної ділянки у 2022 році без надання інформації, яка б дозволила орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору, не свідчить про виконання позивачкою свого обв`язку, передбаченого частиною третьою статті 148-1 ЗК України. Повноваження позивачки від іншого співвласника просити розірвати договір оренди щодо усієї земельної ділянки, з огляду на те, що вона є власником лише частки земельної ділянки, матеріали справи не містять. 
Посилання позивачки на те, що тверд ження відповідача про відсутність додатків в отриманому 28 листопада 2023 року листі відповідача (трекер 5521002357508), та його дії можуть свідчити про факт навмисного введення суду в оману аби позбавити його можливості прийняти законне рішення, не заслуговують на увагу, оскільки не свідчать про винне не виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати два рази або більше.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у 2024 році відповідачем було здійснено поштові перекази на ім`я ОСОБА_2 по виплаті орендної плати за 2024 рік.
Нездійснення таких поштових переказів у попередні роки, а також невнесення суми в депозит нотаріуса, з огляду на обставини встановлені у даній справі, не можна вважати обов`язковими для виконання відповідачем.
Що стосується посилань позивача на невиплату орендної плати з 2005 року, то колегія суддів констатує наступне.
Вказане позивачкою мало б досліджуватися і братися до уваги у тому випадку, якщо б вона виконала свій обов`язок, передбачений у статті 148-1 ЗК України, а відповідач сплатив на її рахунок орендну плату у меншому розмірі, ніж передбачено договором оренди. Тільки після добросовісного виконання позивачкою її обов`язку вказаного у наведеній вище статті вона може пред`являти вимоги до іншої сторони договору щодо виконання нею належними чином її обов`язку щодо сплати у повному обсязі орендної плати.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, значною мірою зводяться до трактування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на власний розсуд. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що за встановлених у цій справі обставин та досліджених доказів можна погодитися з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд        

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана через її представника Кравченка Олександра Сергійовича, залишити без задоволення, а рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                  Н.В. Самчишина

Судді:                                                                В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова 

Повне судове рішення складено 19 серпня 2025 року.