ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року	Львів	Справа № 300/7358/24 пров. № А/857/11139/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Довгої О.І., Хобор Р.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року (суддя Шумей М.В., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі № 300/7358/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                                          В С Т А Н О В И В:
25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив суд:  визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення з 70 % до 90 %, обмеження виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та невиплати індексацій за 2022-2023 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , у розмірі 90 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з урахуванням довідки Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 29.11.2023 за №392 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року і раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , без обмеження максимальним розміром, з урахуванням довідки Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 29.11.2023 за № 392 про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та з врахуванням положень, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” і індексацій, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році”, постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році”, виходячи із 90 % грошового забезпечення та раніше виплачених сум.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з травня 2010 року позивачу призначена пенсія за вислугою років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб. звільнених з військової служби. та деяких інших осіб". 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі № 300/1755/2024, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.02.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі відомостей довідки Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області № 392 від 29.11.2023 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням фактично виплачених сум. 
На виконання вищезазначеного рішення суду від 27.05.2024 року відповідач провів перерахунок пенсії позивача, проте зменшив розмір пенсії з 90% грошового забезпечення до 70 %, обмежив виплату пенсії десятьма прожитковими мінімумами в розмірі 23610,00 грн., припинив виплату індексацій за 2022 і 2023 роки, що підтверджується протоколом за пенсійною справою - 0902001733 від 09.09.2024 року, згідно якого до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії входило грошове забезпечення: посадовий оклад - 11810.00 грн.;  оклад за військове звання- 2250.00 грн.;  процентна надбавка за стаж служби в поліції 50%- 7030.00 грн.;  середньомісячна сума додаткових видів Г3 за 24 місяці, у т.ч. - 19613.60 грн.; премія 10 %. в т.ч. сума грошового забезпечення для обчислення пенсії- 40703,60 грн. Основний розмір пенсії : 70% грошового забезпечення у розмірі: 28492,52 грн.  З урахуванням індексації: 22148.42 грн.  Індексація базового ОСНП 2024 (28492.52*0.0796)- 1500.00 грн.  Вид підвищення або надбавка до пенсії:  Всього призначено - 29992,52 грн.  Виплачується 23610,00 грн. 
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся в суд з даним адміністративним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992. № 2262-XII (далі - Закону № 2262-ХІІ) (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах  Закону № 2262-ХІІ  мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при наявності встановленої цим  Законом  вислуги на військовій службі і на службі в органах внутрішніх справ мають право на довічну пенсію за вислугою строків служби.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2  призначено пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", виходячи з вислуги у розмірі 90 % від суми грошового забезпечення.
Частиною 1  статті 58 Конституції України  встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зміна розміру пенсії позивача з 90 % до 70 % суми грошового забезпечення, що відбулася відповідно до положень ч.2  ст.13 Закону № 2262-ХІІ  після призначення пенсії позивачу, не може бути підставою для зменшення розміру вже призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.
Суд першої інстанції вірно вказав, що внесені  Законом № 1166-VІІ  зміни до ч.2  ст.13 Закону № 2262-ХІІ  щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при первинному призначенні пенсій. Тому відповідач при перерахунку пенсії позивача повинен був застосувати норми ч.2  ст.13 Закону № 2262-ХІІ  в редакції, що діяла на час призначення пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90 % від розміру грошового забезпечення (відповідає висновкам викладеним в рішенні Верховного Суду від 04.02.2019 р. у зразковій справі № 240/5401/18).
Відтак, з урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 % на 70 % при здійсненні перерахунку пенсії позивача на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” відповідачем з 01.01.2018 року проведено перерахунок пенсії позивача, а належним способом поновлення порушених прав позивача буде визнання протиправним дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення позивачу з 01.02.2024 р. відсоткового розміру пенсії з 90 % до 70 % грошового забезпечення та зобов`язати відповідача здійснити з 01.02.2024 р. перерахунок та виплату пенсії позивача у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення.
З приводу обмеження пенсії позивача максимальним розміром, слід зазначити, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі  Закону №2262-XII, десятьма  прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію  Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.
Положеннями статті 2 Закону №3668-VI передбачено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Митного кодексу України,  законів України "Про державну службу", Закону України “Про прокуратуру”, “Про статус народного депутата України”, “Про Національний банк України”, “Про Кабінет Міністрів України”, “Про дипломатичну службу", “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про судову експертизу”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", “Про наукову і науково-технічну діяльність”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”,  “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, “Про пенсійне забезпечення”, “Про судоустрій і статус суддів”,  Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Поряд з цим, Законом №3668-VI  внесено зміни у  статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції  Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Слід зазначити, що в подальшому, цю частину  статті 43 Закону №2262-XII  Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII  (чинним з 01.01.2016 по 20.12.2016) доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн".
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення частини сьомої  статті 43 Закону №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного  Рішення  положення частини сьомої  статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають  статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43  Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої  статті 17 Конституції України  щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене  Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою  статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі  Закону №2262-XII, десятьма  прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію  Законом №3668-VI, яким внесено зміни у  статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції  Закону №3668-VI.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що положення частини сьомої  статті 43 Закону №2262-XII  та положення частини першої  статті 2 Закону №3668-VІ  (у частині поширення її дії на  Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до  Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень  цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій  статті 43 Закону №2262-XII  слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що буквальне розуміння змін внесених  Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, з урахуванням  рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016  дозволяє стверджувати, що у  Законі №2262-XII  відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Слід зазначити, що Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає  статті 17 Конституції України  положення частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-XII.
При цьому положення  статті 2 Закону №3668-VI  (у частині поширення її дії на  Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої  статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між  Законом №2262-XII  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016  та  Законом №3668-VI  - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Разом з тим, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення  статті 2 Закону №3668-VI.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Також, у постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей  1,  8,  92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відтак, зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у цій справі, застосуванню підлягають норми  Закону №2262-XII  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми  Закону №3668-VI. Застосування положень  Закону України №3668-VI  по відношенню до військовослужбовців фактично зводить нанівець наслідки прийняття  рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає  статті 17 Конституції України (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 09.02.2021 у справі №640/2500/18, від 16.12.2021 у справі №400/2085/19).
Зважаючи на все наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обмеження Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області максимального розміру пенсії позивача з 01.02.2024 є протиправним.
Враховуючи все викладене вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/7358/24 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. Б. Хобор