ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/48181/23                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 серпня 2025 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
  
У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив суд, з урахуванням уточнень:
- визнати дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Рівненській щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» протиправними;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Київській області призначити і здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 18.10.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після досягнення необхідного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовлено в призначенні пенсії за віком з причини відсутності необхідного стажу. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи за Списком 2. Позивач вважає такі дії відповідача щодо не зарахування вищевказаних періодів роботи до страхового стажу протиправними, оскільки періоди його роботи підтверджуються відомостями з трудової книжки, яка заповнена у відповідності до Інструкції №162 та всі записи відповідають вимогам заповнення трудової книжки.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.10.2024 №104650015518 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 18.10.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 до трудового стажу.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовґязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, а саме зарахувати періоди роботи з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 до трудового стажу.
В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 заяву представника позивача про виправлення описки задоволено частково.
Виправино описку від 17 грудня 2024 року, а саме: вважати вірною адресу позивача « АДРЕСА_1 », замість невірної « АДРЕСА_2 » по всьому тексту рішення.
В іншій частині заяву про виправлення описки залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині, позивач подав апеляційну скаргу, по якій ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2025 у задоволенні клопотання апелянта про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою та його поновлення відмовлено, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення     Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року відмовлено.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 20.08.2025.
12.05.2025, під № 10761 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у позовній заяві позивачем вказано, що останній, враховуючи відпрацьований час, набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком із долученням до неї пакету необхідних документів, що підтверджується копією заяви про призначення пенсії разом з розпискою-повідомленням до неї.
Однак, Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке розглянуло заяву позивача за принципом екстериторіальності, прийнято рішення, яким встановлено, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 згідно уточнюючих довідок від 15.09.2020 №4, від 14.09.2020 №103, оскільки довідки не відповідають вимогам пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Додаток №5), в довідках відсутня інформація про фактичну тривалість пільгового стажу, а також відсутній спеціальний стажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому, відмовлено, в призначенні пенсії.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що у контексті оцінки спірних правовідносин, зокрема в частині періоду роботи позивача, який він просить зарахувати до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 2, суд виходить із того, що позивач у періоди з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 виконував роботи, передбачену Списком №2. Посади, які обіймав позивач, передбачені Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довідок від 15.09.2020 №4, від 14.09.2020 №103 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Виходячи з презумпції неможливості покладення на працівника підприємства відповідальності за не проведення або несвоєчасне проведення власником підприємства атестації робочих місць за умовами праці, враховуючи, що позивач у період з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 виконував роботу, яка дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах, вказаний період роботи, на переконання суду, має бути зарахований до пільгового стажу позивача. 
Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки:
-          судом першої інстанції визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 24.10.2024 № 104650015518 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з п. 2 ч. 2                      ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV, однак, такого рішення від 24.10.2024 апелянт не приймав, адже таке датовано 24.10.2023;
-          суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду, а саме зарахувати періоди роботи з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 до трудового стажу, проте згідно з розрахунком стажу з електронної пенсійної справи позивача спірні періоди роботи з 04.05.1992 по 30.06.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 зараховано до страхового (трудового) стажу;
-          обов`язковою умовою для зарахування періоду роботи до пільгового стажу за Списком №1 і № 2 є документальне підтвердження умов праці, яке полягає у поданні до органу Пенсійного фонду виписок з наказів про атестацію робочого місця та уточнюючих довідок про період роботи та умови праці.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пільговий стаж роботи обчислюється з урахуванням Порядку застосування Списків   № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок № 383). 
Відповідно до норм пункту 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно з п. 4.2 Порядку № 383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
У пункті 4.3 Порядку № 383, визначено, що у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
За змістом п. 10 Порядку № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».
Тож, з наведеного слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, при цьому, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Слід зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок № 442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з п. 4 Порядку № 442 та пп. 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
У ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, законодавець регламентував адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання за порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці. Так, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 271 Кримінального кодексу України.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці, є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку 1 або Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 29 Кодексу законів про працю України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами 1 та 2 ст. 153 КЗпП України, установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII «Про охорону праці» (далі Закон України від 14.10.1992 № 2694-XII), працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Отже, як обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком 1 та Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком 1 та Списком № 2.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. 
Колегія суддів зазначає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом, не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач 18.10.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, яка за правилами екстериторіальності була передана на розгляд відповідачу.
Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21.10.2023 № 104650015518, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003                  № 1058-IV, оскільки не підлягає зарахуванню до страхового стажу період роботи позивача з 24.03.2017 по 20.10.2023. В якості підстави для такої відмови відповідач вказав, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 згідно уточнюючих довідок від 15.09.2020 №4, від 14.09.2020 №103, оскільки довідки не відповідають вимогам пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993                      № 637 (Додаток №5), в довідках відсутня інформація про фактичну тривалість пільгового стажу, а також відсутній спеціальний стажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На переконання колегії суддів, у контексті оцінки спірних правовідносин, зокрема в частині періоду роботи позивача, який останній просив зарахувати до пільгового стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 2, варто виходити з того, що позивач у періоди з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 виконував роботи, передбачену Списком №2. Посади, які обіймав позивач, передбачені Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Так, дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями довідок від 15.09.2020 №4, від 14.09.2020 №103 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з презумпції неможливості покладення на працівника підприємства відповідальності за не проведення або несвоєчасне проведення власником підприємства атестації робочих місць за умовами праці, враховуючи, що позивач у період з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 виконував роботу, яка дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах, вказаний період роботи, має бути зарахований до пільгового стажу позивача за Списком №2. 
Належних та достатніх доказів зворотнього відповідачем не надано.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 104650015518 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з                п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 18.10.2023, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, обов`язок щодо зарахування періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2 та повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, зокрема, шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У контексті зазначення апелянтом про те, що вказаний період і так був зарахований відповідачем, проте не у пільговому обчисленні, колегія суддів зазначає, що, дійсно, згідно з розрахунком стажу з електронної пенсійної справи позивача, спірні періоди роботи з 04.05.1992 по 30.06.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 було зараховано до страхового (трудового) стажу, однак, не до пільгового за Списком № 2, що не є тотожним за законодавчим визначенням, що потребує уточнення, шляхом зміни рішення суду першої інстанції в цій чатсині.
Щодо зазначення апелянтом про те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні і в частині зазначення оскаржуваного рішення, адже судом першої інстанції було визнано протиправним та скасовано рішення від 24.10.2024 № 104650015518 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з п. 2 ч. 2  ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV, однак, такого рішення від 24.10.2024 пенсійний орган не приймав, адже таке датовано 24.10.2023, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду не підлягає зміні/скасуванню, оскільки з мотивувальної частини рішення чітко вбачається про яке саме рішення відповідача зазначалось та досліджувалось судом, при цьому, сторони не позбавлені права на звернення до суду, у порядку ст. 253 КАС України, із заявою про виправлення описки.
Спір по суті був вирішений судом першої інстанції правильно, однак, з урахуванням наведеного, наявні підстави для його зміни в резолютивній частині, задля належного захисту прав позивача та встановлення відповідності висновків суду дійсним обставинам справи. 
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача лише частково знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Отже, доводи апеляційної скарги є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції в резолютивній частині. У іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.     
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року - змінити в абзаці третьому та четвертому резолютивної частини, шляхом їх викладення наступним чином:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 до пільгового стажу за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовґязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, а саме зарахувати періоди роботи з 04.05.1992 по 01.11.2000, з 01.12.2000 по 03.07.2010 до пільгового стажу за Списком № 2.

У іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                           О.М. Ганечко 

Судді                                                                                                        В.В. Кузьменко
                                                                                                               
                                                                                                     Я.М. Василенко