ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/3139/25 пров. № А/857/11036/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді:                                        Кухтея Р.В.
суддів:                                                            Носа С.П., Шевчук С.М.,
з участю секретаря судового засідання :           Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року про відмову у відкритті провадження (постановлену головуючим-суддею Гуликом А.Г. у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до міського голови м. Дрогобича Кучми Тараса Ярославовича (за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Костишина Назара Романовича та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дрогобицької міської ради) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                         в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до міського голови м. Дрогобича Кучми Т.Я. (за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - старшого державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Костишина Назара Романовича та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дрогобицької міської ради), в якому просив визнати протиправною бездіяльність міського голови м. Дрогобича (Дрогобицької територіальної громади) Кучми Т.Я. та зобов`язати відповідача забезпечити подання на розгляд сесії Дрогобицької міської ради проекту місцевого бюджету (змін чи доповнень) на 2025 рік та звіту про його виконання щодо виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23.11.2018 по справі №442/8694/17 та рішення Європейського Суду з прав людини (справа “Кононова та інші проти України”/Страсбург 06.06.2013) та стягнути з відповідача на його користь суму завданої моральної шкоди у розмірі 50000 грн.   
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 було відмовлено у відкритті провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог ст.ст.19, 245 КАС України, суд першої інстанції не звернув увагу на суб`єктний склад спору, не визначився із характером спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку, що зазначений спір виник не у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень управлінських функцій 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника Даньківа О.В., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу невиконання/неналежного виконання рішення суду, яке ухвалювалося за правилами цивільного судочинства. При цьому, Розділ VII ЦПК України регламентує встановлення судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах. Також суддя звернув увагу позивача на те, що невиконання або неналежне виконання судового рішення, прийнятого за правилами цивільного судочинства, є підставою для звернення до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення судового контролю, і відповідно не може бути предметом оскарження за правилами адміністративного судочинства.
Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що у межах цієї справи, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність міського голови м. Дрогобича (Дрогобицької територіальної громади) Кучми Т.Я. та зобов`язати відповідача забезпечити подання на розгляд сесії Дрогобицької міської ради проекту місцевого бюджету (змін чи доповнень) на 2025 рік та звіту про його виконання щодо виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23.11.2018 по справі №442/8694/17 та рішення Європейського Суду з прав людини (справа “Кононова та інші проти України”/Страсбург 06.06.2013) та стягнути з відповідача на його користь суму завданої моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 
При цьому, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 23.11.2018 по справі №442/8694/17 стягнуто з Комунального підприємства “Туристичний комплекс “Дрогобич” на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2008 по 24.09.2018 в сумі 318012, 72 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 321401,31 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.
Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 по справі №809/487/18 вказав, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Верховний Суд у постанові від 05.12.2019 по справі №826/3678/16 вказав, що позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються нетотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.
Аналізуючи вимоги, що є предметом позову у даній справі, колегія суддів вважає, що такі є тотожними. При цьому, фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, також не є тотожними та такі не заявлені на виконання рішення суду.
Колегія суддів зазначає, що вимоги про стягнення середнього заробітку та зобов`язання забезпечити подання на розгляд сесії Дрогобицької міської ради проекту місцевого бюджету (змін чи доповнень) на 2025 рік є двома різними способами захисту порушеного права (що, крім іншого, передбачає відмінний механізм їх виконання/реалізації), тобто є альтернативними варіантами вирішення спору.
Крім того, на думку колегії суддів, обраний позивачем спосіб захисту відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб можливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним на стадії ухвалення судового рішення шляхом задоволення даного позову чи відмови у його задоволенні.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, які зводяться до того, що предметом даного позову, який може бути задоволено або відмовлено у його задоволенні є саме визнання бездіяльності відповідача (міського голови) та зобов`язання його вчинити певні дії, не є тотожним праву на звернення із скаргою до суду, якщо рішення дією чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено права позивача. 
Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що позивач сам вправі обрати спосіб звернення до суду, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі є передчасним.
Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведене та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
У рішенні від 04.12.1995 у справі “Беллет проти Франції” ЄСПЛ зазначив, що статтею 6 Конвенції встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.
Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має “застосовуватися на практиці і бути ефективним” (рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа “повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права” (рішення у справах “Bellet v. France” та “Nunes Dias v. Portugal”).
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав, визначених ст.320 КАС України.
Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа передачі на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року про відмову у відкритті провадження по справі №380/3139/25 скасувати та передати справу на розгляд суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено  25.07.25