П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/34510/24	

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                                       Повний текст судового рішення складений 17.03.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:

06.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо врахування до його пенсії за вислугою років загального страхового стажу періодів роботи з 30.07.1987 по 22.10.1987, з 20.07.1991 по 19.08.1991, з 20.08.1991 по 31.10.1994; зобов`язання зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 30.07.1987 по 22.10.1987, з 20.07.1991 по 19.08.1991, з 20.08.1991 по 31.10.1994 та здійснити перерахунок пенсії з 23.08.2024.
В обґрунтування позову зазначено, що у серпні 2024 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак, до загального страхового стажу відповідачем протиправно було не зараховано періоди його роботи згідно трудової книжки, а саме: з 30.07.1987 по 22.10.1987 – у ПАТ «ОСП №514 «Промвентиляція», оскільки в записі трудової книжки наявне виправлення у даті прийняття на роботу; з 20.07.1991 по 19.08.1991 – у МП «Альфа-Південь» (з невідомих причин); з 20.08.1991 по 31.10.1994 – у МПКП «Бриг» через слабку видимість печатки. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо врахування під час призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років до загального страхового стажу періодів роботи з 30.07.1987 по 22.10.1987, з 20.07.1991 по 19.08.1991, з 20.08.1991 по 31.10.1994; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1    періоди роботи з 30.07.1987 по 22.10.1987, з 20.07.1991 по 19.08.1991, з 20.08.1991 по 31.10.1994 та здійснити перерахунок його пенсії з 23.08.2024.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що спірні періоди роботи позивача підтверджені записами трудової книжки, а наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги, управління зазначає, що судом першої інстанції не враховано того факту, що відповідно до ст.45 Закону України №1058-VII обов`язок в наданні достатнього пакету документів для підтвердження стажу, законодавець покладає на позивача, а пенсійний орган, а свою чергу, не наділений повноваженнями щодо підтвердження страхового стажу, а лише у відповідності до п.4.2 Порядку №22-1 досліджує, аналізує та перевіряє вже надані документи.  Разом з тим, трудова книжка позивача містить виправлення у записах, при цьому, позивачем не було надано уточнюючих довідок на підтвердження трудової діяльності, що стало підставою для неврахування спірних періодів роботи до загального страхового стажу при обчисленні пенсії. Крім того, на думку апелянта, призначення, обчислення та перерахунок пенсії відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2024 ОСОБА_1 , по досягненню 55 років, звернувся  до ГУ ПФУ в Одеській області  із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». /а.с.57/
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 30.08.2024 №155250030458 позивачу з 23.08.2024 призначено пенсію за вислугу років із розрахунку стажу 33 роки 11 місяців 15 днів. /а.с.96/
При цьому, до загального страхового стажу не було зараховано періоди роботи: з 30.07.1987 по 22.10.1987 – у ПАТ «ОСП №514 «Промвентиляція», оскільки в записі трудової книжки наявне виправлення у даті зарахування; з 20.08.1991 по 31.10.1994 – у МПКП «Бриг» через відсутність дати звільнення. Також, не зараховано період роботи з 20.07.1991 по 19.08.1991 – у МП «Альфа-Південь» без зазначення підстав такого неврахування. /а.с.57з.б., 12з.б./
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо зарахування до загального страхового стажу вказаних періодів роботи, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
За правилами ч.1  ст.46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (набрав чинності 11.10.12017) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, відповідно до якого особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон України №1788-ХІІ).
Відповідно до ст.51 Закону України №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 55 Закону України №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Згідно  ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).
Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 30.08.2024 №155250030458 позивачу з 23.08.2024 призначено пенсію за вислугу років із розрахунку стажу 33 роки 11 місяців 15 днів. 
При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу, зокрема, періоди роботи позивача: з 30.07.1987 по 22.10.1987 – у ПАТ «ОСП №514 «Промвентиляція», оскільки в записі трудової книжки наявне виправлення у даті прийняття на роботу; з 20.07.1991 по 19.08.1991 – у МП «Альфа-Південь» (з невідомих причин), з 20.08.1991 по 31.10.1994 – у МПКП «Бриг» через слабку видимість печатки.
Так, відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.
Відповідно до п.1.1 Інструкції 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Згідно п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За аналізом наведених положень можна дійти висновку, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17.
Так, трудова книжка НОМЕР_1 від 30.08.1987 містить наступні записи:
№№2-3, відповідно до яких 30.07.1987 позивача зараховано монтажником систем вентиляції та кондиціювання повітря 3-го розряду на монтажну ділянку №1 ПАТ ОСП №514 «Промвентиляція» згідно наказу №22а-к від 18.07.1987 та 22.10.1987 його звільнено за власним бажанням в зв`язку із призивом до радянської армії на підставі наказу №39-к від 27.10.1987;
№№6-7, згідно яких 25.08.1990 позивача прийнято на роботу в МП «Альфа-Південь» на посаду тесляра на підставі наказу №3 від 25.08.1990 та 19.08.1991 звільнено за власним бажанням за наказом №46 від 19.08.1991;
№№8-9, відповідно до яких 20.08.1991 позивач прийнятий на роботу до МПКП «Бриг» на посаду токаря згідно наказу №57а від 20.08.1991 та звільнений 31.10.1994 за власним бажанням на підставі наказу №15-к. /а.с.33-36/
Колегія суддів, дослідивши трудову книжку позивача, зазначає, що запис №2 містить виправлення у даті призначення позивача на посаду 30.07.1987 (саме в зазначенні місяця), при цьому, як вірно вказав суд першої інстанції цифра « 7» у колонці «місяць» відповідає місяцю видання наказу про прийняття його на роботу - липень, який не містить  виправлень, а тому вказаний період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. 
Також,  записи №№8-9 трудової книжки, як вказує пенсійний орган, скріплені слабим відтиском печатки посадовою особою підприємства, у зв`язку з чим період роботи позивача з 20.08.1991 по 31.10.1991 не зарахований до стажу при обчисленні пенсії. 
Колегія суддів вважає, що такі посилання пенсійного органу є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, відповідно п.4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 (надалі - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.
Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Крім того, у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди його трудової діяльності з 30.07.1987 по 22.10.1987, з 20.08.1991 по 31.10.1994, оскільки позивач не є особою, відповідальною за правильність заповнення записів його трудової книжки, а тому, за таких обставин, не може бути позбавлений конституційного права на соціальний захист.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що період роботи позивача з 20.07.1991 по 19.08.1991, який входить до періоду роботи з 25.08.1990 по 19.08.1991 (записи №№6-7) не зараховано пенсійним органом до страхового стажу без зазначення жодних підстав такого неврахування. При цьому, період роботи з 25.08.1991 по 19.07.1991 включено в розрахунок стажу при обчислення пенсії, що свідчить про вибірковий підхід ГУ ПФУ в Одеській області для визначення періоду роботи позивача, який мав бути зарахований до його страхового стажу в повному обсязі.  
При цьому, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.12.2021 у справі №480/4737/19, від 08.02.2022 у справі №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Згідно з ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.139, 311,  316,  321, 322,  325,  328 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року залишити без змін. 
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня отримання судового рішення.

           Головуючий:                                                                              А.В. Крусян 

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук

Суддя:                                                                                         О.В. Яковлєв