Головуючий І інстанції: М.В. Довгопол

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 р. 	Справа № 440/11538/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039,  по справі № 440/11538/24
за позовом              ОСОБА_1  
до             Військової частини НОМЕР_1 ,             Військової частини НОМЕР_2                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якій просив суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо відмови /перешкоджанню у звільненні ОСОБА_1 з військової служби під час мобілізації за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26, абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (в особі командира Військової частини НОМЕР_1 ) повторно розглянути матеріалами подання про звільнення від 15.08.2024 року за вих. №1674/1/1274, на підставі рапорту водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 від 10.08.2024 року за вх.№4971 про звільнення з військової служби на підставі п.п. "г" п.2 ч.4 ст.26,абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, з врахуванням висновків суду.
Рішенням  Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути матеріали подання від 15.08.2024 року за вихідним №1674/1/1265 про звільнення з військової служби на підставі рапорту водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 від 10.08.2024 року за вх.№4971 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Військова частина НОМЕР_1 , не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 109530 від 28.09.2023, висновком № 478 від 24.05.2024 за формою № 080-4/о про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, виданим КНП «Хорольська МЛ» та висновком ЛКК № 678 від 06.08.2024 року, виданим КНП «Хорольська поліклініка». Зазначає, що у копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 109530 від 28.09.2023 не зазначено, що дружина ОСОБА_1 потребує постійного догляду, а лише зазначено, що вона потребує лікування під наглядом окуліста. Вказує, що надані документи не є належними підтверджуючими документами, що дає підстави для звільнення відповідно до п.п. "г" п.2 ч. 4 ст. 26, абз. 10 п.З ч.12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Зазначає, що у висновку ЛКК № 678 від 06.08.2024 року (оригінал, якого долучено до Подання командира військової частини НОМЕР_2 на звільнення солдата ОСОБА_1 ), виданого КНП «Хорольська поліклініка», зазначено діагноз ОСОБА_2 та іншим почерком та навіть іншою ручкою дописано «не здатна до самообслуговування. Потребує постійного стороннього догляду». Вважає, що запис викликає великі сумніви його правомірності, оскільки дописаний іншою ручкою та іншим почерком і відрізняється від основного тексту, крім того відсутній запис про внесення доповнення чи виправлення у висновку, а також копія не завірена належним чином. Вказані виправлення свідчать про те, що допис здійснено не правомірно, так як очевидним є факт, що якби при видачі Висновку ЛКК в бланку було допущено помилку, його б переписали без виправлень чи внесли виправлення встановленим чином та засвідчили печаткою. 
Позивач та Військова частина НОМЕР_2 не скористались правом надання відзивів на апеляційну скаргу.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги.
При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині задоволення позову.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги,  дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 26.02.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 (а.с 9-10).
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.02.2022 №26 рекрута ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_4 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №9/2022 «Про загальну мобілізацію», статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вирішено призвати на військову службу та призначити на посаду кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС-101, шпк «солдат», з 26 лютого 2022 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_2 та вважати, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 79 зворот).
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.06.2022 №107 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , кулеметника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 15 червня 2022 року №31-РС на посаду водія зенітного кулеметного відділення зенітного ракетного артилерійського взводу роти вогневої підтримки, вирішено вважати таким, що з 17 червня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою  (а.с. 78 зворот).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.04.2024 №99 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , водія зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №39-РС від 05 квітня 2024 року на посаду водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , вирішено вважати таким, що з 06 квітня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 79).
10.08.2024 ОСОБА_1 подав рапорт командиру 3 стрілецької роти військової частини, в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення солдата ОСОБА_1 , водія 3 стрілецького взводу відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 з військової служби за призовом під час мобілізації у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю 2 (другої) групи (вх. № 4971) (а.с. 38).
Військовою частиною НОМЕР_2 було направлено командиру Військової частини НОМЕР_1 подання та додаткові матеріали щодо звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 , що підтверджується листом від 15.08.2024 №1674/1/1264 (а.с. 37, зворот).
До вказаного листа було додано такі документи:
1) подання на солдата ОСОБА_1 (вих. №1674/1/1265 від 15.08.2024);
2) копія рапорту солдата ОСОБА_1 (вх. №4971 від 10.08.2024 р);
3) аркуш бесіди солдата ОСОБА_1 (вх. №5028 від 15.08.2024);
4) копія паспорту ОСОБА_1 серія НОМЕР_5 (вх. №5028 від 15.08.2024);
5) копія платника податків ОСОБА_1 ;
6) копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 ;
7) копія паспорту ОСОБА_2 № НОМЕР_7 ;
8) копія довідки про внесення відомостей до єдиного державного реєстру демографічного реєстру ОСОБА_2 ;
9) копія платника податків ОСОБА_2 ;
10) копія довідки до акту огляду медико-соціальної експертизи комісії, серія 12ААГ №109530;
11) копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , серія НОМЕР_8 ;
12) довідка з виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради №2339 від 25.12.2023;
13) Висновок №478 про наявність порушень функції організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №478 від 24.05.2024;
14) акти обстеження про встановлення фактичного місця проживання від 28.12.2023;
15) Висновок ЛКК №678 від 06.08.2024.
За результатами розгляду рапорту Військова частина НОМЕР_1 листом від 14.09.2024 №1526/1/3620 повідомила командира Військової частини НОМЕР_2 , що матеріали подання про звільнення за сімейними обставинами солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 залишено без реалізації у зв`язку з відсутністю підстав для прийняття законного рішення (а.с. 36-37).
У листі зазначено, що дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №109530 від 28.09.2023 постійного догляду не потребує. Копія Ф 080-4/О – висновок №478 не свідчить про необхідність постійного догляду за дружиною, оскільки п. 4 такого запису не містить. Сумнівний висновок ЛКК №678 від 06.08.2024 не може бути доказом потреби у постійному догляді за ОСОБА_2 зважаючи на невідоме походження рукописного запису про догляд, а також з урахуванням того, що факт потреби у постійному догляді за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, підтверджується медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Надана копія акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 АГГ №109530 від 28.09.2023 р., не містить висновку МСЕК щодо необхідності здійснення постійного догляду, а отже не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 13 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Військова частина НОМЕР_2 листом від 21.09.2024 №1674/1/1455 повідомила ОСОБА_1 , що згідно подання, перед командуванням Військової частини НОМЕР_1 , за підпорядкованістю командиром Військової частини НОМЕР_2 , порушено клопотання про звільнення солдата ОСОБА_3 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи. Матеріали подання повернені без реалізації у зв`язку з відсутністю підстав для прийняття законного рішення. У листі наведено ті ж обставини, що й у листі Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2024 №1526/1/3620, які послугували підставою для відмови у звільненні позивача (а.с. 16-17).
Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо відмови /перешкоджанню у звільненні ОСОБА_1 з військової служби під час мобілізації за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26, абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю II групи, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції враховуючи, що позивачем до рапорту надані всі необхідні документи, які вимагаються при звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4  ст. 26 Закону № 2232, дійшов висновку, що позивач має право на звільнення з військової служби із зазначених ним підстав, проте таке право було порушено. Зважаючи на те, що уповноваженим органом із розгляду та вирішення рапорту позивача є Військова частина НОМЕР_1 , якою повернено без реалізації рапорт позивача, суд першої інстанції  констатував, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби не ґрунтуються на вимогах законодавства, вчинені без урахування усіх істотних обставин, а тому підлягають визнанню протиправними.
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд першої інстанції вважав за можливе   зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути матеріали подання від 15.08.2024 року за вихідним №1674/1/1274 про звільнення з військової служби на підставі рапорту водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 від 10.08.2024 року за вх.№4971 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, з урахуванням висновків суду.
Враховуючи оскарження  Військовою частиною НОМЕР_1 судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду  за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Частиною сьомою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).
Як свідчать встановлені у справі обставини, позивач обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби необхідністю у здійсненні постійного догляду за своєю дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду.
Проте за результатами розгляду рапорту Військова частина НОМЕР_1 листом від 14.09.2024 №1526/1/3620 повідомила командира Військової частини НОМЕР_2 , що матеріали подання про звільнення за сімейними обставинами солдата ОСОБА_1 , водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 залишено без реалізації у зв`язку з відсутністю підстав для прийняття законного рішення.
У листі зазначено, що дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №109530 від 28.09.2023 постійного догляду не потребує. Копія Ф 080-4/О – висновок №478 не свідчить про необхідність постійного догляду за дружиною, оскільки п. 4 такого запису не містить. Сумнівний висновок ЛКК №678 від 06.08.2024 не може бути доказом потреби у постійному догляді за ОСОБА_2 зважаючи на невідоме походження рукописного запису про догляд, а також з урахуванням того, що факт потреби у постійному догляді за дружиною з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, підтверджується медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Надана копія акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 АГГ №109530 від 28.09.2023 р., не містить висновку МСЕК щодо необхідності здійснення постійного догляду, а отже не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 та пункту 3 частини 13 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Військова частина НОМЕР_2 листом від 21.09.2024 №1674/1/1455 на підставі відповіді, отриманої від Військової частини НОМЕР_1 , повідомила ОСОБА_1 про відмову у звільненні з військової служби з посиланням на обставини, вказані у листі Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2024 №1526/1/3620.
Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідачів у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Підставою для такої відмови стало ненадання військовослужбовцем до рапорту про звільнення документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за дружиною, а саме, висновок медико - соціальної експертної комісії про необхідність здійснення постійного догляду.
Таким чином, необхідно дослідити питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.
Так, визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.
У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).
Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.
Так, Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого; медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).
За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі».
Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.
У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).
Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.
Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року по справі № 120/1909/23.
Повертаючись до обставин цієї справи судом встановлено, що із змісту довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 109530, яка була додана до рапорту позивача про звільнення з військової служби вбачається, що дружині позивача ОСОБА_2 дійсно встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням до жовтня 2024 року (а.с. 14).
Як вбачається зі змісту висновку ЛКК № 678 від 06 серпня 2024 року, виданого КНП «Хорольська поліклініка» ОСОБА_2 1974 року народження невиліковно хвора та через порушення функцій організму не здатна до самообслуговування. Потребує постійного стороннього догляду (а.с. 15). Вказане також підтверджується висновком №478 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с. 15 зворот).
При цьому, підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є сімейні обставини або з інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи, що позивачем до рапорту надані всі необхідні документи, які вимагаються при звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач має право на звільнення з військової служби із зазначених ним підстав, проте таке право було порушено.
Зважаючи на те, що уповноваженим органом із розгляду та вирішення рапорту позивача є Військова частина НОМЕР_1 , якою повернено без реалізації рапорт позивача, тому дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби не ґрунтуються на вимогах законодавства, вчинені без урахування усіх істотних обставин, а тому є  протиправними.
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути матеріали подання від 15.08.2024 року за вихідним №1674/1/1274 про звільнення з військової служби на підставі рапорту водія стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 від 10.08.2024 року за вх.№4971 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що у висновку ЛКК №678 від 06 серпня 2024 року запис «не здатна до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду» виконано іншим рукописним почерком та іншою кульковою ручкою і відрізняється від основного рукописного тексту довідки, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2025 по справі № 440/11538/24  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий