Справа № 308/3008/14-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        17 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г., 
з участю секретаря – Гусонька З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2025 (суддя Бедьо В.І.) у цивільній справі №308/3008/14-ц за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пітух Василь Іванович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

       Короткий зміст заяви

       В грудні 2024 ОСОБА_1 подала заяву до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню повністю виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, виданий 25.02.2015 по справі №308/3008/14-ц, про стягнення на користь АТ «Дельта Банк» правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованості в розмірі 143496,87 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1434,97 грн.
       Заява обґрунтована тим, що матеріали справи засвідчують, що іпотекодержатель - ТОВ «Діджи Фінанс» - на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», здійснило реалізацію предмета іпотеки – однокімнатної квартири, загальною площею 20,6 кв.м., житловою площею 11.0. кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка виступала забезпеченням виконання зобов`язання за Кредитним договором №257/Св-06 від 22.11.2006 відповідно до договору іпотеки, №257/Zфквіп-06-01, посвідченого 22.11.2006 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. за реєстровим № 3020.
Заявник вважає, що зобов`язання за кредитним договором №257/Св-06 від 22.11.2006, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», припинились, у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя. А тому в силу ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2025 року (ухвала про виправлення описки від 04.04.2025) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню -відмовлено. 
       Відмова суду в задоволенні заяви обґрунтована тим, що на підставі поданих суду доказів не встановлено повну відсутність зобов`язань боржника за кредитним договором, а зобов`язання за даним кредитним договором було забезпечено декількома способами, зокрема іпотекою та порукою. 

       Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пітух В.І., подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2025 скасувати та прийняти постанову, якою заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскільки зобов`язання за кредитним договором було виконане шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору то будь-які наступні вимоги іпотеко держателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
У своїх доводах посилається на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 13.02.2019 у справі 759/6703/16, від 20.11.2019 у справі №295/795/19, а аткож у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.02.2022 в справі №761/36873/18. Вказує, що Велика Палата наголосила, що ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.
       Стверджує, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки зобов`язання за кредитним договором припиняються в цілому, в тому числі в непогашеній за рахунок іпотечного майна частині. Таке твердження відповідає правовій позиції Верховного Суду в рішенні від 03.08.2022 у справі №756/10266/15.
       12.06.2025 через систему «Еелектронний суд» представник апелянта – адвокат Пітух В.І. - подав заяву, в якій просить врахували висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
       Вказує, що в межах розгляду цивільної справи №308/2494/15-ц як апеляційним, так і касаційним судом вірно встановлено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора – іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.
       У своїх доводах апелянт посилається також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, де зазначено, що системний аналіз статті 33, частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, статей 546, 590, 598, 599 ЦК України дає підстави для висновку, що їхнє обмежене тлумачення у вигляді припинення основного зобов`язання внаслідок реалізації прав на один із способів забезпечення виконання зобов`язання за наявності інших забезпечень та, при цьому, неповному задоволенні вимог кредитора, є несумісним з призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань, його правовою природою і сутністю та суперечить принципам розумності, пропорційності і рівності сторін, адже фактично позбавляє юридичного сенсу законодавчі приписи, якими передбачено право кредитора забезпечити виконання основного зобов`язання за рахунок усіх видів забезпечення зобов`язання, узгоджених сторонами. Буквальне застосування положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII) можливе виключно в тих випадках, коли належне та повне виконання основного зобов`язання було забезпечене лише одним способом забезпечення, і вказаний спосіб було реалізовано у повному обсязі в позасудовому порядку. 
       
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу стягувачем у справі не подано.

       Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та явка учасників

       Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 та представник ТОВ «Діджи Фінанс» в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи Товариство було повідомлене належним чином - судова повістка до електронного кабінету товариства була доставлена 13.05.2025 (а.с.194). 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності ОСОБА_1 , представника ТОВ «Діджи Фінанс», за участю адвоката Пітух В.І.
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права 

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 листопада 2006 року між ТОВ «Український Промисловий Банк» та ОСОБА_3 (позичальником) укладено Кредитний договір №257/Св-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 17 500,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за користування кредитом на строк 180 місяців - до 21 листопада 2021 року (а.с.6-11).
       З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Український Промисловий Банк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір № 257/7фквіп-06-01. Згідно п. 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є однокімнатна квартира, загальною площею 20,6 кв.м., житловою площею - 11,0 кв.м., що належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 
       Також, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Український Промисловий Банк» та ОСОБА_1 (Поручителем) укладено Договір поруки № 257/2пор-06’01, згідно з яким поручитель поручається перед Кредитором за виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором №257/Св-06 від 22.11.2006, за яким останній зобов`язаний до 21.11.2021 повернути кредит у розмірі 17 500,00 доларів США, сплатити проценти та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором (а.с.18, 136а).
       У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору №257/Св-06 від 22.11.2006, приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Вірмет Владиславом Івановичем вчинено Виконавчий напис від 04 березня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 297 (а.с.136 б).
       Згідно з вказаним виконавчим написом у безспірному порядку звернуто стягнення на однокімнатну квартиру, загальною площею 20,6 кв.м., житловою площею 11.0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , шляхом задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" до ОСОБА_3 в розмірі 16 581,41 доларів США (Шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят один дол. 41 центів), що за офіційним курсом НБУ станом на 18.02.2009 р. складає 127676,87 гривень 78 коп (Сто двадцять сім тисяч шістсот сімдесят шість гривень 87 коп) .
       30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», згідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань, внаслідок чого АТ, «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. Згідно з п.4.2 внаслідок передачі ТОВ «Укрпромбанком» АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.24-28).
В березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 257/Св-06 на загальну суму 143496,87 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2014 позов Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 143496,87 грн. з яких: тіло кредиту – 132179,63 грн.; заборгованість за відсотками – 9993,55 грн.; комісія за ведення кредиту – 1323,70 грн. (а.с.50-53)
       На виконання вищезазначеного рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано Виконавчий лист по справі № 308/3008/14-ц від 25.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк»" заборгованості по кредитному договору на загальну суму 143 496,87 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1434,97 грн.
       Вказаний виконавчий лист пред`явлено банком до примусового виконання.
       07.10.2019 приватним виконавцем Романом Романом Михайловичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60256241 з виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/3008/14-ц від 25.02.42015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору на загальну суму 143 496,87 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 1434,97 грн. 
В подальшому приватним виконавцем Романом Р.М. було винесено такі постанови: 
- 07.10.2019 - про стягнення з боржника основної винагороди ВП №60256241; 
-07.10.2019 - про арешт майна боржника у ВП №60256241; 
-26.05.2021. 29.09.2021, 14.12.2022 - про арешт коштів боржника ОСОБА_1 
-17.11.2021 - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №60256241 ( а.с.132-133 в).
В квітні 2021 року, в межах даної справи, до місцевого суду ТОВ «Діджи Фінанс» подано заяву про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.56-60).
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 05.05.2021 заяву товариства задоволено. Замінено первісного стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.88-91).
       12.05.2021 приватним виконавцем Романом Р.М. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження ВП №60256241, згідно якої замінено стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Діджи Фінанс» (а.с.134).
       Набувши прав кредитора та іпотекодержателя, ТОВ «Діджи Фінанс», на підставі Розділу 4 Іпотечного договору «Порядок звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки» (п 4.4.2), діючи відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», 01 вересня 2021 року, як Продавець, уклало із ТОВ «ДЕЛВІК» (Покупець) Договір купівлі-продажу нерухомого майна (предмету іпотеки), посвідчений 01.09.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. за реєстровим №2067 (а.с.138-138а),
       Згідно з п.1 пункту вказаного Договору, Продавець продав, а Покупець купив нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сто шістдесят три) та складається з однієї житлової кімнати, її загальна площа становить 20,6 (двадцять цілих шість десятих) кв, метрів, житлова (одинадцять цілих нуль десятих) кв. метрів.
       Відповідно до п.4 вказаного договору, відчуження зазначеного нерухомого майна, сторони за договором, здійснили за 110 000 грн. (а.с.138 зворот).
       Згідно з відповіддю приватного виконавця від 10.12.2024 №02-01/19385, наданою на адвокатський запит №72 від 10.12.2024, станом на 10.12.2024 по ВП 60256241 з примусового виконання виконавчого листа №308/3008/14, виданого 25.02.2015 Ужгородським міськрайонним судом, залишок суми боргу на користь стягувача становить 136022,51 грн (а.с.140 б).
       Звертаючись із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 зазначила, що ТОВ «Діджи Фінанс» здійснило реалізацію предмету іпотеки на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з чим правовідношення за кредитним договором припинилося на підставі ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».        
       
       За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
       За змістом частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
       Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).
       Судом встановлено, що 22 листопада 2006 року між ТОВ «Український Промисловий Банк» та ОСОБА_3 (позичальником) укладено Кредитний договір №257/Св-06.
       Виконання зобов`язань за даним кредитним договором було забезпечено іпотекою та порукою.
       У зв`язку із невиконанням зобов`язань по даному кредитному договору, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2014 було задоволено позов Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто суму боргу в розмірі 143 496,87 грн.
       На виконання вказаного рішення, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було видано Виконавчий лист по справі № 308/3008/14-ц від 25.02.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" заборгованості по кредитному договору на загальну суму 143 496,87 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1434,97 грн.
       За договором купівлі-продажу ТОВ «Діджи Фінанс» реалізувало іпотечне майно в рахунок погашення частини боргу за кредитним договором №№257/Св-06. Ціна продажу іпотечного майна становила 110 000 грн.
       В той же час, як зазначалось вище, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Український Промисловий Банк» та ОСОБА_1 з другої сторони було укладено Договір поруки № 257/2пор-06’01, згідно з яким поручитель поручається перед Кредитором за виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором №257/Св-06 від 22.11.2006.
За вимогами частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
       Згідно з п.10 договору поруки №257/Zпор-06-01 від 22.11.2006, укладений між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником чи поручителем (а.с.18) 
       Заявник, посилаючись на положення частини 4 ст 36 Закону України «Про іпотеку» (на даний час – частини 6), відповідно до якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
У пунктах 96-100 постанови від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне. 
Чинне законодавство не обмежує право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення. Забезпечувальне зобов`язання є додатковим (акцесорним), а не альтернативним основному. Реалізація особою права на захист певним способом не може залежати від застосування нею інших способів правового захисту. Системний аналіз змісту наведених правових норм дає підстави для висновку, що їхнє обмежене тлумачення у вигляді припинення основного зобов`язання внаслідок звернення стягнення на один із предметів забезпечення за наявності інших забезпечень та, при цьому, неповному задоволенні вимог кредитора є несумісним з призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань, його правовою природою і сутністю та суперечить принципам розумності, пропорційності і рівності сторін, адже фактично позбавляє юридичного сенсу законодавчі приписи, якими передбачено право кредитора забезпечити виконання основного зобов`язання за рахунок кількох предметів  іпотеки та інших способів забезпечення зобов`язання відповідно до умов кредитних договорів у разі, якщо можливість реалізації таких способів забезпечення не вичерпана. Тобто буквальне застосування положень частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» у відповідній редакції можливе виключно у тих випадках, коли належне та повне виконання основного зобов`язання було забезпечене іпотекою і за усіма такими договорами іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки чи декількома способами забезпечення, але на реалізацію таких способів припинився строк звернення стягнення.  У разі якщо належне виконання основного договору забезпечувалося різними способами чи їх сукупністю, застосування вимог частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» щодо недійсності наступних вимог кредитора можливе лише у разі реалізації кредитором своїх прав за усіма такими договорами забезпечення, якщо можливість їх реалізації не втрачена, оскільки у протилежному випадку звернення стягнення на один із предметів іпотеки унеможливлює забезпечення виконання зобов`язання за допомогою інших способів забезпечення та протирічить принципу свободи договору та рівності сторін.  Отже у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами, основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог.
       У даних правовідносинах Кредитний договір №257/Св-06 від 22 листопада 2006 року був забезпечений іпотечним договором та договором поруки. 
       Як зазначалось вище, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2014 було задоволено позов Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто суму боргу в розмірі 143 496,87 грн.
       Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
       Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
       Згідно з ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
       Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
       Підставами для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є: якщо його було видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; з інших причин.
       Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
       Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.
       Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
       Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема.
       Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
       Виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Закон не передбачає можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом, є належним виконавчим документом і обов`язок боржника не припинився.
Колегією суддів встановлено, що за договором купівлі-продажу ТОВ «Діджи Фінанс» реалізувало іпотечне майно в рахунок погашення частини боргу за кредитним договором №№257/Св-06 за ціною 110 000 грн. В той же час, згідно з відповіддю приватного виконавця від 10.12.2024 №02-01/19385, наданою на адвокатський запит №72 від 10.12.2024, станом на 10.12.2024 по ВП 60256241 з примусового виконання виконавчого листа №308/3008/14, виданого 25.02.2015 Ужгородським міськрайонним судом, залишок суми боргу на користь стягувача становить 136022,51 грн (а.с.140 б).

Висновки апеляційного суду

       Таким чином, реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог – іпотечне майно було реалізоване за суму, меншу, ніж сума заборгованості, визначена в судовому рішенні, а отже, зобов`язання за кредитним договором №257/Св-06 від 22 листопада 2006 року не припинено і підстав для визнання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 25.02.2015 по справі №308/3008/14-ц, таким, що не підлягає виконанню – немає.
В той же час колегія суддів звертає увагу, що, за інформацією приватного виконавця залишок суми боргу на користь стягувача становить 136022,51 грн. З цього можна зробити висновок, що стягувач (ТОВ «Діджи Фінанс») не повідомило приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та, відповідно, про необхідність зарахування відповідної суми в рахунок виконання зобов`язання за Кредитним договором №257/Св-06 від 22 листопада 2006 року. 
       Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обставини, на які посилається боржник ОСОБА_1 , не ототожнюються з підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, не виконано у повному обсязі та не втратило законної сили, виконавчий лист стягувачем не відкликався та перебуває на примусовому виконанні. Реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог.
Отже, боржником не доведена відсутність його зобов`язань перед стягувачем.
       Наведені в апеляційній скарзі та заяві підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не відносяться до матеріально-правових чи процесуально-правових підстав, зазначених у частині другій статті 432 ЦПК України, а тому суд обґрунтовано вважав відсутніми передбачені законом підстави для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого 25.02.2015 на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2014 у справі №308/3008/14 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.ст. 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пітух Василь Іванович - залишити без задоволення.
       Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року. 

Головуюча 

Судді: