УХВАЛА

28 серпня 2025 року   
Київ
справа № 320/15112/23
адміністративне провадження № К/990/34595/25

Верховний  Суд  у  складі  судді-доповідача  Касаційного  адміністративного  суду  Гімона М.М.,  перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 320/15112/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» до Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
15.08.2025 до суду вдруге надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» (далі - скаржник, ТОВ «ЕСО-АВТОТЕХНІКС»), направлена через підсистему «Електронний суд» 15.08.2025.
Вперше подану касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 24.07.2025 залишив без руху з тих підстав, що приведені в касаційній скарзі суперечили правовому змісту пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а зі змісту касаційної скарги неможливо було з`ясувати, який саме доказ (за позицією скаржника) залишився не дослідженим судами попередніх інстанцій, яку обставину він підтверджує. При цьому Верховний Суд звернув увагу скаржника, що стягнення судових витрат відбулось в меншому розмірі, ніж просив заявник, з підстав застосування судами критерію співмірності. Висновків про не підтвердження понесення позивачем витрат судові рішення не містять. Ухвалою від 12.08.2025 Верховний Суд касаційну скаргу повернув, визнавши, що її уточнена редакція так і не усуває виявленого недоліку, оскільки у цілому позиція скаржника полягала саме у незгоді зі здійсненою судами попередніх інстанцій оцінкою співмірності визначеного до відшкодування розміру судових витрат, що не є тотожним неправильному застосуванню судами попередніх інстанцій норм права.
Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Зміст вдруге поданої касаційної скарги в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень є майже ідентичним її попереднім редакціям і зводиться саме до незгоди із результатом вирішеного питання розподілу судових витрат.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Однак, звертаючись з касаційною скаргою вдруге, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги, що свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги. Верховний Суд в ухвалі від 24.07.2025 роз`яснив скаржникові обов`язкові умови, яким має відповідати касаційна скарга в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень на відповідній підставі.
Однак, у вдруге поданій касаційній скарзі ТОВ «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» посилається на пункти 1 і 4 частини четвертої статті 328 КАС України і, аналогічно попереднім редакціям касаційної скарги, зазначає, що суди: не дослідили всіх доказів, поданих Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме Акту приймання-передачі послуг за договором правничої допомоги від 31.03.2025 на суму 53950,00 грн; не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22, від 15.06.2020 у справі № 640/2250/19 та від 10.01.2024 у справі № 501/1672/22; не в повному обсязі врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у додаткових постановах від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, від 24.10.2019 у справі № 820/4280/17, від 12.12.2019 у справі № 2040/6747/18, у постановах від 20.03.2020 у справі № 520/6161/19 та від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права і як наслідок ухвалення необґрунтованих незаконних рішень.
Зміст доводів скаржника зводиться до того, що Актом приймання-передачі послуг за договором правничої допомоги від 31.03.2025 підтверджує факт понесення витрат в сумі 53950,00 грн, містить детальний перелік правничих послуг із зазначенням часу, витраченого адвокатом на надання конкретної послуги (виконаної роботи) та вартістю такої послуги (виконаної роботи), які були надані позивачу. При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередню участь у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому одночасно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. 
Однак, скаржник так і не зазначає, який саме висновок судів попередніх інстанцій суперечить наведеним скаржником висновкам Верховного Суду. Натомість, Верховний Суд вже звертав увагу скаржника, що судові рішення не містять висновку про непідтвердження та/або непонесення позивачем витрат, вказаних в Акті приймання-передачі послуг за договором правничої допомоги від 31.03.2025. Відсутні висновки як про не надання адвокатом зазначених в такому Акті послуг, так і про те, що наведені в зазначеному Акті послуги не є складовими правничої допомоги. Тобто, за змістом судових рішень, суди зробили висновок, що всі витрати відносяться до правової допомоги, однак, з урахуванням висновків Верховного Суду і застосуванням критерію співмірності судових витрат суди дійшли висновку про необхідність зменшення заявленого до відшкодування розміру таких витрат.
Отже, зміст доводів вдруге поданої касаційної скарги, аналогічно її попереднім редакціям, зводиться до незгоди саме із визначеною за наслідками оцінки критерію співмірності сумою витрат на правничу допомогу, присудженою позивачеві до відшкодування. Однак, такі доводи не свідчать про не врахування судами попередніх інстанцій тих висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник в касаційній скарзі.
Суд вчергове звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження додаткового рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 у справі № 320/15112/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-АВТОТЕХНІКС» до Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                  М.М. Гімон