ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3060/25 Справа № 180/1426/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Гвоздєва М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поставець Олександр Олексійович, на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року у складі судді Нанічкіної Н.М. по справі № 180/1426/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа — ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу вдаваним та застосування правових наслідків удаваного правочину, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення недоотриманих коштів,–

ВСТАНОВИЛА: 

       У вересні 2020 року ОСОБА_2 подала через суд позовну заяву, згодом збільшивши позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_1 , на предмет поділу спільного майна подружжя:
шляхом визнання за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на 1/2 частину легкового автомобіля MAZDA СХ-5, 2018 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , а по 1/2 частці вказаного майна залишити у власності ОСОБА_1 ; 
виділення ОСОБА_1 легкового автомобіля MAZDA СХ-5, 2018 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , та визнання за ним права особистої власності на вказаний автомобіль; 
стягнення з ОСОБА_1 на її користь  грошову компенсацію в розмірі 309250 грн за 1/2 частку  вартості автомобіля; 
після сплати грошової компенсації припинення права спільної сумісної власності на легковий автомобіль MAZDA СХ-5, 2018 року випуску, р.н. НОМЕР_1 ;
шляхом визнання за нею та відповідачем по 1/2 частці земельної ділянки площею 0,0032 га, кадастровий номер земельної ділянки 1211300000:01:017:0228, та гаража, загальною площею 30,7 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , на земельній ділянці кадастровий номер: 1211300000:01:017:0228.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що, перебуваючи з 2003 року з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, ними за спільні кошти придбано вищезазначене майно, яке зареєстровано за ОСОБА_1 , однак, у позасудовому порядку відповідач відмовляється вирішити поділ цього майна у відповідності до вимог законодавства, де частки у спільному майні подружжя є рівними, а неподільні речі залишаються у користуванні того з подружжя, якому це більш необхідно зі сплатою грошової компенсації іншому з подружжя, чим є автомобіль, а 1/2 частина вартості автомобіля складає 309 250 грн. 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду в рамках позову ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_2 , на предмет поділу майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, шляхом:
       - присудження інструментів, техніки, обладнання та меблів, тощо, салону краси для перманентного макіяжу та манікюру ОСОБА_2 , врахувавши вартість цих речей при присудженні іншого майна ОСОБА_1 ;
       - визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності у рівних частках по 1/2 за кожним з них на транспортний засіб марка: MAZDA, модель: СХ-5, тип: загальний легковий - загальний універсал-В, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , колір: білий, рік випуску: 2018;
       - визначення та присудження частки на грошове зобов`язання за договором позики (безпроцентної) від 05 грудня 2018 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнувши з останньої її частку на користь ОСОБА_1 шляхом щомісячної сплати не менше ніж 4900 грн до повного погашення;
       - визнання договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2013 року удаваним правочином та застосування до нього правила дарування.
       Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року до участі у справі за позовом ОСОБА_2 третьою особою залучено ОСОБА_3 .
       У грудні 2020 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору — ОСОБА_3 подав позов, пред`явлений в рамках цієї справи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення недоотриманих коштів, обґрунтовуючи це тим, що він за договором купівлі-продажу від 28 листопада 2013 року продав ОСОБА_1 , який є його пасинком, квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом розгляду у даній справі. Однак, фактично оплати за продаж не отримав від ОСОБА_1 . Дотепер ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі та зареєстрований за цією адресою, його речі та ключі від квартири знаходяться в нього. ОСОБА_3 наголошує, що договір купівлі-продажу досі є не виконаним сторонами правочину, а тому є недійсним.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.
       Поділено між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , з житловою площею 61,7 кв.м і загальною площею 81,7 кв.м., і яка складається з: коридор 1-1=4,8 кв.м, житлова 1-2=14,5 кв.м, житлова 1-3=19,8 кв.м, житлова 1-4= 12,7 кв.м, комора 1-5=0,9 кв.м, туалет 1-6=1,2 кв.м, ванна 1-7=2,5 кв.м, кухня 1-8=7,0 кв.м, житлова 1-9=14,7 кв.м, коридор 1-10=3,6 кв.м, а 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 залишено у власності ОСОБА_1 .
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0032 га, кадастровий номер земельної ділянки 1211300000:01:017:0228, цільове призначення - для будівництва індивідуальних гаражів, а 1/2 частину вказаної земельної ділянки залишено у власності ОСОБА_1 .
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину гаражу загальною площею 30,7 кв.м, розташованого за адресою: гараж АДРЕСА_2 , на земельній ділянці кадастровий номер 1211300000:01:017:0228, а 1/2 частину вказаного гаражу залишено у власності ОСОБА_1 .
       Поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майно подружжя, що є у спільній сумісній власності - легковий автомобіль «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , шляхом присудження ОСОБА_1 легкового автомобіля «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 та присудження грошової компенсації вартості 1/2 частини легкового автомобіля «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 ОСОБА_2 :
       визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 ;
       припинено право власності ОСОБА_2 у спільному майні подружжя на легковий автомобіль «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN – НОМЕР_2 ;
       стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки легкового автомобіля «MAZDA CX-5», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 309250 грн.
       В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
       В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу вдаваним та про застосування правових наслідків удаваного правочину - відмовлено.
       В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення недоотриманих коштів - відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4908,50 грн, оплати вартості оцінки майна в розмірі 5000 грн та на правничу допомогу в розмірі 7000 грн (а.с.116-125 Том ІV).
       Рішення суду мотивовано тим, що майно, зазначене сторонами у їх позовних заявах, є спільною власністю подружжя та підлягає поділу, в розумінні ст. 63,65,71 Сімейного кодексу України та ст. 356,358,364,372 ЦК України. При цьому суд першої інстанції вказав, що сторонами не надано доказів наявності та вартості інструментів, техніки, обладнання та меблів салону краси для перманентного макіяжу та манікюру, як і не надано доказів здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності, хоча б і без реєстрації такої, що унеможливлює врахувати ці речі при поділі майна подружжя та визначенні їх вартості. Крім цього суд першої інстанції виходив з недоведеності передачі коштів у позику на придбання автомобіля ОСОБА_1 . Рашевською- ОСОБА_4 , оскільки встановлено достатність грошових коштів у подружжя ОСОБА_5 для купівлі автомобіля.
       Позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 , що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, зокрема, квартири АДРЕСА_1 , не знайшли свого підтвердження, адже невиконання сторонами умов правочину не є підставою для визнання такого правочину недійсним. Разом з цим, пред`являючи цей позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо стягнення 1/2 частини неотриманих коштів за спірним договором купівлі-продажу квартири з кожного з відповідачів, ОСОБА_3 підтверджує наявність спільної сумісної власності подружжя, що суперечить його твердженням про те, що сам факт придбання спірної квартири у період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення цієї квартири до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
       Із вказаним рішенням ОСОБА_1  не погодився та 01 січня 2025 року через свого представника — адвоката Поставця О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобіля та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його зустрічних позовних вимог. 27 та 28 січня 2025 року скаржник ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобіля та ухвалити нове рішення в цій частині, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної сумісної власності у рівних частках по 1/2 за кожним на спірний транспортний засіб, визначивши та присудивши частки на грошове зобов`язання за договором позики (безвідсоткової) від 05 грудня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 її частку шляхом щомісячної сплати не менше ніж 4900 грн до повного погашення. 
Послався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки не відповідає матеріальним та процесуальним нормам права та фактичним обставинам у справі.
Зазначав, що вказаний автомобіль було придбано шляхом отримання позики у розмірі 781 100 грн, з яких спільно повернуто лише 226 312 грн до розірвання у 2020 році їх шлюбу. Вважає, що боргові зобов`язання є спільними з ОСОБА_2 , що судом першої інстанції не було взято до уваги та не застосовано ч.4,5 ст. 71 Сімейного кодексу України. Визначений судом першої інстанції розмір компенсації є для нього надмірним тягарем. Також зазначив, що суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка ОСОБА_6 , яка є найближчою подружкою ОСОБА_2 , а чоловік ОСОБА_6 працював на тому ж підприємстві, де керівником був ОСОБА_1 (а.с.130–132, 136–138,147–150,158-,159 Том ІV).
        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що з 02 серпня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5 Том І).
       За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_1 перебуває:
       земельна ділянка кадастровий номер 1211300000:01:017:0228, площею 0,0032 га, з цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів, право власності зареєстровано 15 січня 2019 року приватним нотаріусом Кучугурним М.А., Марганецький міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 15, виданого 15 січня 2019 року, Кучурурним М.А., приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу, форма власності: приватна, розмір частки 1/1, власник ОСОБА_1 ;
       гараж, загальна площа 30,7 кв.м., адреса: АДРЕСА_2 , земельні ділянки місця розташування: кадастровий номер: 1211300000:01:017:0228, площею 0,0032 га, з цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів, право власності зареєстровано 15 січня 2019 року приватним нотаріусом Кучугурним М.А., Марганецький міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 14, виданий 15 січня 2019 року, видавник Кучугурний М.А., приватний нотаріус Марганецького міського нотаріального округу, форма власності приватна, частка 1/1, власник ОСОБА_1 ;
       28 листопада 2013 року зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1638, виданий 28 листопада 2013 року приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурного М.А., на квартиру АДРЕСА_1 , власність приватна, розмір частки 1/1, власник ОСОБА_1 (а.с.20-21, 206-207 Том І).
       За договором купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2013 року, ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , з житловою площею 61,7 кв.м і загальною площею 81,7 кв.м.
       Пунктом 3 договору встановлено, що цей продаж вчинено за 20000 грн, які продавець одержав повністю від покупця до підписання цього договору. Пунктом 4 договору передбачено, що ринкова вартість вказаної квартири згідно з висновком про ринкову вартість об`єкту оцінки, зробленого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 30 жовтня 2013 року, складає 92219 грн. Згідно п.10 договору продавець зобов`язується сплатити заборгованість з комунальних послуг, знятися з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають в квартирі, звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали, і передати квартиру покупцю до 01 грудня 2013 року. Продавець вправі передати квартиру покупцю до настання обумовленого строку. Обов`язок продавця передати квартиру покупцю вважається виконаним у момент передачі покупцю (чи його уповноваженому представнику) ключів від квартири та допоміжних приміщень.
       Договір посвідчено приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А., підписаний сторонами, зареєстрований в реєстрі за №1638 (а.с.73-74 Том І).
       12 грудня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль марки MAZDA, модель CX-5, 2018 року випуску, об`єм двигуна 1997, потужність двигуна 121, VIN - НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , тип ТЗ - загальний легковий універсал-В, колір білий (а.с.22-23 Том І).
       Згідно договору купівлі-продажу № 215-18 від 05 грудня 2018 року, укладеного між ТОВ «Ніко Інстайн Запоріжжя» та ОСОБА_1 , предметом договору є автомобіль марки MAZDA CX-5, НОМЕР_2 , колір білий, 2018 року виготовлення. Загальна вартість товару складає 781100 грн, у тому числі ПДВ 130183,33 грн (а.с.59-62 Том І).
       Відповідно до рахунку-фактури від 05 грудня 2018 року та квитанції від 05 грудня 2018 року, ОСОБА_1 здійснив часткову оплату за автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску ТОВ «Ніко Істлайн Запоріжжя» 250000 грн (а.с.175 Том І).
       Відповідно до рахунку-фактури від 10 грудня 2018 року та квитанції від 10 грудня 2018 року, ОСОБА_1 здійснив часткову оплату за автомобіль MAZDA CX-5, 2018 року випуску ТОВ «Ніко Істлайн Запоріжжя» 531100 грн (а.с.174 Том І).
       Згідно домової книги, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.75-79 Том І).
        ОСОБА_3 є вітчимом ОСОБА_1 (а.с.126, 127, 128-129 Том І).
        ОСОБА_1 є директором ТОВ «Транспортна компанія «Автоград» з 27 березня 2014 року (а.с.176 Том І).
       Згідно звітів суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_10 про незалежну оцінку майна:
       - ринкова вартість гаражу № НОМЕР_3 загальною площею 30,7 кв.м, розташованого: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 , станом на дату оцінки склала 70500 грн (а.с.194-198 Том І);
       - ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0032 га, для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер 1211300000:01:017:0228, розташованої АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 , станом на дату оцінки без урахування ПДВ склала 12000 грн (а.с.109-204 Том І);
       - ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на дату оцінки без урахування ПДВ становить 280700 грн (а.с.6-12 Том І);
       - ринкова варість транспортного засобу - легкового автомобіля «MAZDA CX-5», тип-В2, 2018 року випуску, станом на дату оцінки складає 618500 грн.
       Задовольняючи, хоча б і частково, первісні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався ст.69,70 Сімейного кодексу України та ст. 372 ЦК України, з цим повністю погоджується і колегія суддів.
Також суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що спірний автомобіль «MAZDA CX-5»,  НОМЕР_2 , колір білий, 2018 року виготовлення, є спільною сумісною власністю подружжя, що не спростовано зустрічним позивачем ОСОБА_1 , з чим також погоджується колегія суддів.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.235 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
       Виходячи з цих положень діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріальну правову презумпцію).
       Відповідно до п.24 Постанови № 11 не належить до спільної сумісної власності, зокрема, майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
       Оскаржуючи рішення суду в частині поділу спірного автомобіля, ОСОБА_1 посилається на те, що автомобіль придбавався, хоча і в період шлюбу, однак, після припинення шлюбних відносин з 01 серпня 2020 року він особисто погашав боргові зобов`язання за договором позики, а ОСОБА_2 не приймала участі у погашенні боргу, який існує дотепер.
Колегія суддів не може прийняти до уваги такі доводи скаржника з підстав того, що останнім не надано належного підтвердження із наявними письмовими доказами взяття позики за для купівлі автомобіля як суду першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги. Колегія суддів також враховує і те, що за зустрічними вимогами ОСОБА_1 , як позивач, не надав доказів передачі коштів ОСОБА_11 за таким договором в рахунок погашення боргу за придбаний автомобіль, а відомості з його електронного банкінгу “Приват24” не підтверджують при зарахуванні коштів отримувача таких коштів та призначення платежу, чому було надано належну правову оцінку судом першої інстанції, з якою погоджується і колегія суддів.
       Частинами 1 та 2 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
       За ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Також доводи скаржника про те, що він не вносив на депозитний рахунок суду коштів при поділі неподільної речі у вигляді автомобіля, що є підставою для скасування судового рішення в цій частині, колегія суддів не бере до уваги.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20, вказано, що приписи частин 4 та 5 статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так:
?правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації);
?якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
       Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.
       Також ВП ВС зауважила, що факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря такої виплати. Якщо у відповідача будуть відсутні кошти для реального виконання рішення суду, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ.
З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, доводи скаржника не узгоджуються з позицією Верховного Суду з даного приводу, враховуючи ще і те, що позивач ОСОБА_2 не заявляла вимоги щодо припинення права ОСОБА_1 на його частку у спільному сумісному автомобілі, як і не узгоджується з його твердженням про надмірність тягаря щодо розміру грошової компенсації, яку судом першої інстанції визначено сплатити ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Колегія суддів наголошує, що висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються як з матеріалами справи, так і поясненнями допитаних свідків, сторін у справі. 
Частиною 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
У ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
       Колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин, всебічно та повно встановлено фактичні обставини справи, досліджено та правомірно встановлено право спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль з визначенням порядку та способу його поділу.
Колегія суддів наголошує, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги як первісних, так і зустрічних вимог щодо поділу автомобіля, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які можуть підтвердити обставини, на які посилається скаржник в своїй апеляційній скарзі.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки апеляційна скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поставець Олександр Олексійович — залишити без задоволення.
Рішення  Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року — залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “04” червня 2025 року.
Повний текст постанови складено “12” червня 2025 року. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                                Т.П. Красвітна