ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року	Львів	Справа № 566/242/24 пров. № А/857/21536/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                         Мікули О. І.,
суддів          -                                                 Кузьмича С. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання –   Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 травня 2025 року у справі №566/242/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасуванння постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в першій інстанції – Хомицька А. А.,
дата ухвалення рішення – 07 травня 2025 року, 
місце ухвалення рішення – смт. Млинів,
дата складання повного тексту рішення – 12 травня 2025 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1443008 від 15 березня 2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та закрити провадження у справі.
Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 07 травня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1443008 від 15 лютого 2024 року, складену інспектором 4 роти 1 батальйону УПП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Саливончиком А. В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1190 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що підставою винесення оскаржуваної постанови стало те, що 15 лютого 2024 року близько 08 год. 40 хв. під час несення служби інспектором роти №1 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Саливончиком Андрієм Володимировичем було виявлено т/з Opel Vivaro, vin: НОМЕР_1 , номерний знак « НОМЕР_2 » якого не відповідає даному автомобілю. Вказує, що позивачем не долучено: договору купівлі-продажу транспортного засобу, акту огляду реалізованого транспортного засобу, акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, сертифікату відповідності, розрахункового документа, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу, а отже неможливо встановити належність номерного знаку «03ЕС7233» саме т/з Opel Vivaro , vin: НОМЕР_1 . Звертає увагу на те, що автомобіль було ввезено ТзОВ «ЗАХІД ЕКСІМ ТОРГ» на територію України як товар (без права пересування своїм ходом) і станом на 15 лютого 2024 року автомобіль марки Opel Vivaro, vin: НОМЕР_1 не був зареєстрований в уповноваженому органі МВС, а тому право керування ним будь-якою фізичною особою обмежувалось до моменту здійснення відповідної реєстрації. Таким чином, оскаржувана постанова прийнята правомірно та підстави для її скасування відсутні. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача (апелянта) – Літвак О. І. подав заяву про розгляд справи у режимі відеоконференції, однак через технічні проблеми інтернет зв`язку відповідача провести судове засідання в режимі відеоконференції не було можливим, відповідно до ч.5 ст.195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, відповідно до положень ст.268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду; неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1443008 від 15 лютого 2024 року, складеної інспектором 4 роти 1 батальйону УПП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Саливончиком А. В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1190 грн. При цьому зазначено, що 15 лютого 2024 року о 08:40 в м.Луцьку по вул. Назарія Яремчука водій керував тз із номерним знаком, що не належить даному тз, чим порушив п. 2.9.в ПДР.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази вини позивача у порушенні п.2.9.в ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, а тому постанову серії ЕНА №1443008 від 15 липня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн необхідно скасувати та закрити провадження у справі.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідност і інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ч.5 ст.14 Закону України “Про дорожній рух” передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За змістом п.1.3 та п.1.9 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.2.9в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Згідно з ч.1 ст.121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ст.251 КУпАП України передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 15 лютого 2024 року о 08 год 40 хв, здійснював рух т/з Opel Vivaro, vin: НОМЕР_1 , з номерними знаками « НОМЕР_2 » які не відповідають цьому автомобілю, чим порушив п.2.9в Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП.
Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Крім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 для підтвердження належності номерних знаків надав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів №219180626, довіреність від ТОВ «Захід Ексім Торг», яким уповноважує ОСОБА_1 перевозити та переганяти (керувати) по Україні та за кордоном транспортний засіб Opel Vivaro, vin: НОМЕР_1 , номерний знак «Транзит»: « НОМЕР_2 », митну декларацію ІМ 40 ДЕ 23 UA205170036723U9 від 17 листопада 2023 року.
Крім того, до позовної заяви долучено копію одного аркуша митної декларації, де здійснено запис власноруч та проставлено штамп ТзОВ «Захід Ексім Торг» - «Видані номерні знаки для разових поїздок «03ЕС7233».
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вищевказані документи не можуть бути підтвердженням належності номерних знаків саме цьому автомобілю з наступних підстав.
Так, згідно з п.16 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. №1200 «Про затвердження Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери» (далі – Постанова №1200) на продані транспортні засоби, що перебували в користуванні і підлягають першій державній реєстрації в Україні, та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, суб`єкти господарювання, поставлені на облік у Головному сервісному центрі МВС, видають покупцеві примірник договору купівлі-продажу транспортного засобу, підписаного уповноваженою особою суб`єкта господарювання і скріпленого печаткою (за її наявності), акт огляду реалізованого транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, сертифікат відповідності, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу, та копію митної декларації. Якщо митне оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснювалося за електронною митною декларацією, суб`єкт господарювання вносить відомості про електронну митну декларацію до акта огляду реалізованого транспортного засобу. 
У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером крім акта приймання-передачі підприємства-виробника покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. 
Відповідно до п.31 Постанови №1200 розрахунки за продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, проводяться в готівковій та/або безготівковій формі. Споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на суму здійсненої операції, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери. 
За змістом п.34 Постанови №1200 у разі продажу транспортного засобу, що ввезений з-за кордону, суб`єкт господарювання видає споживачеві копію митної декларації. Якщо митне оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснювалося за електронною митною декларацією, суб`єкт господарювання вносить відомості про електронну митну декларацію до акта огляду реалізованого транспортного засобу. 
На проданий транспортний засіб продавець зобов`язаний видати відповідно номерний знак для разових поїздок та номерний знак "Транзит", який зазначається в акті огляду реалізованого транспортного засобу та в акті приймання-передачі.
Колегія суддів зазначає, що при здійсненні перевірки у позивача були відсутні договір купівлі-продажу транспортного засобу, акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, сертифікат відповідності, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі транспортного засобу, що свідчить про відсутність підстав для встановлення належності номерного знаку «03ЕС7233» саме за транспортним засобом «Opel Vivaro».
При цьому, колегією суддів встановлено, що відповідачем на підтвердження правомірності прийняття постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1443008 від 15 лютого 2024 року подано відповідь Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області від 30 грудня 2024 року №31/3/5769-08-2024 на запит від 26 грудня 2024 року №15403/41/17/10/02-2024 про надання інформації.
Так, зі змісту відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області від 30 грудня 2024 року №31/3/5769-08-2024 вбачається, що станом на 30 грудня 2024 року згідно з наявною в інформаційній підсистемі «НАІС» інформацією стосовно зазначеного Вами транспортного засобу марки «Opel Vivaro»: відсутня інформація про внесення до інформаційної підсистеми «НАІС» акту огляду реалізованого транспортного засобу та договору купівлі-продажу стосовно зазначеного транспортного засобу; номерний знак « НОМЕР_3 » було закріплено 22 квітня 2024 року під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Opel Vivaro» (а.с.82).
Крім того, матеріалами справи стверджується, що ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 02 квітня 2025 року витребувано з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВC) інформацію чи був присвоєний в системі НАIС номерний знак « НОМЕР_3 » для реалізованого транспортного засобу Opel Vivaro, vin: НОМЕР_1 станом на 15 лютого 2024 року.
23 квітня 2025 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВC) на запит суду надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що номерний знак для разових поїздок «03ЕС7233» було закріплено 22 квітня 2024 року під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Opel Vivaro», однак з номером кузова відмінним від зазначеного в ухвалі судді від 02 квітня 2025 року. Додатково повідомлено, що станом на 22 квітня 2025 року РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області перебуває у стані припинення діяльності, в подальшому рекомендовано звертатися до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (філія ГСЦ МВС) (а.с.107).
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що на момент керування 15 лютого 2024 року транспортним засобом марки «Opel Vivaro», vin: НОМЕР_1 ОСОБА_1 не був фактичним покупцем транспортного засобу, що набув би право керування таким транспортним засобом, на підставі документів визначених п.16 Постанови №1200. Крім того, факт видачі ТзОВ «ЗАХІД ЕКСІМ ТОРГ» разових поїздок «03ЕС7233» номерного знаку не відповідає вимогам п.34 Постанови КМУ №1200, оскільки такий підлягав видачі лише у разі продажу транспортного засобу, що ввезений з-за кордону, та інформація про видачу вказаного номерного знаку підлягав зазначенню в акті огляду реалізованого транспортного засобу та в акті приймання-передачі, а не митній декларації, як про це зазначає заявник.
З врахуванням наведених вище обставини колегія суддів дійшла висновку про те, що ввезений ТзОВ «Захід Ексім Торг» на територію України транспортний засіб марки «Opel Vivaro» з vin: НОМЕР_1 , як товар (без права пересування своїм ходом), станом на 15 лютого 2024 року не був зареєстрований в уповноваженому органі МВС, а тому право керування ним будь-якою фізичною особою обмежувалось до моменту здійснення відповідної реєстрації, що ставить під сумнів правомірність номерного знаку для разових поїздок «03ЕС7233» вказаному транспортному засобу на момент вчинення адміністративного правопорушення.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови серії ЕНА №1443008 від 15 лютого 2024 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн відсутні.
Доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Колегія суддів звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст.229, 242, 243, 246, 250, 268, 272, 286, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-
                                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 07 травня 2025 року у справі №566/242/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 13 серпня 2025 року.