ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2025 р.                        Справа№ 927/1164/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Майданевича А.Г.
суддів:            Коротун О.М. 
          Суліма  В.В. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Чернігівобленерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 
у справі №927/1164/24 (суддя Блажівська О.Є.)
за позовом     Акціонерного товариства "Чернігівобленерго"
до   Приватного підприємства "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА"
про   стягнення 19 500, 00 грн
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

          У грудні 2024 року Акціонерне товариство "Чернігівобленерго" (далі-позивач) звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА" (далі-відповідач) про стягнення збитків у розмірі 19 500,00 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення вимог  ст. 201 Податкового кодексу України  не зареєстрував податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних за господарською операцією за договором № 787 на проведення оціночних робіт від 23.08.2023, тим самим позбавивши позивача права на включення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 19 500,00 грн, яка фактично є його збитками.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що не реєстрація спірної податкової накладної № 28 від 28.09.2023р, станом на момент ухвалення рішення, не є наслідком протиправної поведінки відповідача. Останній виконав свій обов`язок щодо направлення даної податкової накладної на реєстрацію в ЄРПН, однак така реєстрація була зупинена, враховуючи дискреційні повноваження податкових органів. Строк на закінчення процедури реєстрації для відповідача не сплив, враховуючи його зупинення до завершення правового режиму воєнного стану в Україні. Крім цього, станом на момент вирішення даної справи відповідач не має об`єктивної можливості закінчити процедуру реєстрації спірної податкової накладної, з огляду на використання ним особливостей оподаткування, які призупиняють його реєстрацію як платника податку на додану вартість.
          Також суд дійшов висновку, що у даній справі відсутнім є такий елемент цивільного правопорушення як збитки, оскільки до моменту прийняття податковим органом рішення про відмову в реєстрації спірних податкових накладних в ЄРПН, позивач не вважається таким, що втратив право на отримання податкового кредиту у розмірі 19 500,00 грн, тобто зазнав об`єктивного зменшення своїх майнових благ.
          Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА" стягнення збитків у розмірі 19500,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

          Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №927/1164/24/24  скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
          Апелянт звертаю увагу, що пункт 102.9 статті 102 ПК України, на який посилається суд першої інстанції, виключений відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стан» від 30.06.2023 № 3219-IX та не може бути застосовано при розгляді даної справи. Отже, вважає, що перебіг строків, передбачений п. 198.6 ст. 198 ПК України, не зупинений, а тому, відповідачем не було своєчасно зареєстровано податкову накладну в ЄРПН.
          Також скаржник зауважує на той факт, що 29.09.2025 реєстрація податкової накладної були зупинена, а через день- 01.10.2023 відповідач перейшов на спрощену систему оподаткування 3 групи зі ставкою 5% без реєстрації ПДВ. У зв`язку з чим, ПП "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА" було виключено з реєстру платників ПДВ, а дії в реєстрі податкових накладних- заблоковані. Таким чином, на його думку, АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» втратило право на віднесення суми ПДВ до складу власного податкового кредиту, тобто апелянт поніс збитки в розмірі 19 500, 00 грн.
          Крім того апелянт не погоджується з висновком суду, що позивач не вважається таким, що втратив право на отримання податкового кредиту в розмірі 19500,00 грн.  Апелянт зазначає, що встановлений п. 198.6 ст. 198 ПК України строк в 365 календарних днів, протягом якого АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» мало право віднести суми ПДВ по податковій накладній до складу свого податкового кредиту, податкова накладна в ЄРПН не була зареєстрована. Відповідно, законодавчо встановлений строк, протягом якого АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» мало право сформувати податковий кредит та зменшити свої податкові зобов`язання за цими операціями вже закінчився. Відсутність факту реєстрації податкових накладних до закінчення встановленого чинним законодавством строку виключає у позивача можливість включити відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту незалежно від того, чи будуть в подальшому ці податкові накладні зареєстровані в ЄРПН чи ні. Таким чином, станом на день звернення з позовною заявою до суду, АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО» вже втратило право на віднесення цих сум ПДВ до складу власного податкового кредиту, тобто фактично позивач поніс збитки в розмірі 19 500,00 грн.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, Приватне підприємство "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА" у своєму відзиві, наданому до суду 30.04.2025 заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без  їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. 
          Крім того, відповідач зазначає, що матеріалами справи № 927/1164/24 підтверджується, що ПП "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА" не здійснювало противоправної поведінки, а виконало свій обов`язок щодо направлення даної податкової накладної на реєстрацію в ЄРПН. Однак, така реєстрація була зупинена, враховуючи дискреційні повноваження податкових органів, а не за вини відповідача. Станом на момент вирішення даної справи відповідач не має ніякої можливості закінчити процедуру реєстрації спірної податкової накладної, з огляду на використання ним системи оподаткування, яка призупиняє його реєстрацію як платника податку на додану вартість. Водночас, відповідач суму ПДВ у розмірі 19 500,00 грн вчасно перерахував  до державного бюджету України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

          Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025  у справі №927/1164/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025  у справі №927/1164/24 та розгляд апеляційної скарги призначено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2025, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги    по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №927/1164/24  розглядалась протягом розумного строку.
Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

          Судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2023 між Акціонерним товариством «Чернігівобленерго» (замовник) та Приватним підприємством «АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА» (суб`єкт оціночної діяльності) укладено договір № 787 на проведення оціночних робіт від 23.08.2023 (далі - договір).
          Відповідно до п. 1.1 договору суб`єкт оціночної діяльності визначає вартість об`єкта оцінки та надає замовнику відповідний повний письмовий звіт у термін, визначений п. 5.1. даного договору, а замовник оплачує роботу суб`єкта оціночної діяльності у відповідності до п.4 даного договору.
          Об`єкт оцінки: основні засоби, які належать Замовнику, перелік яких представлений в додатку № 1, що є невід`ємною частиною даного Договору (п. 2.1 договору).
          Згідно із п. 4 договору вартість оціночних робіт згідно договору становить 234  000,00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 39  000,00  грн (далі - ціна договору).
          Розмір авансу становить 50 % від ціни договору, що складає 117  000,00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 19  500,00 грн, який підлягає перерахуванню на поточний рахунок суб`єкта оціночної діяльності протягом трьох банківських днів з дня підписання договору.
          Остаточний розрахунок в розмірі 117  000,00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 19 500,00 грн  проводиться у термін трьох банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі виконаних робіт з оцінки майна.
          Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів, в безготівковій формі, на поточний рахунок суб`єкта оціночної діяльності.
          При достроковому розірванні договору з ініціативи замовника, сплачений замовником авансовий платіж у повному розмірі залишається у суб`єкта оціночної діяльності, як оплата за проведення попередніх початкових оціночних процедур.
          Відповідно до п. 5.1 договору суб`єкт оціночної діяльності зобов`язується надати замовнику звіт про оцінку майна, вказаного в пункті 2.1. даного договору не пізніше 20 робочих днів при умові виконання замовником п.4.2, та п. 9.1.3 даного договору.
          Згідно із п. 8.1 договору приймання-передача роботи оформлюється двостороннім актом приймання-передачі виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками.
          Акт приймання-передачі виконаних робіт складається в день надання звіту (п. 8.2 договору).
          Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором ( п. 15.1 договору).
          На виконання п.п. 4.2. та 4.3. договору, замовником платіжною інструкцію №0003397688 від 06.09.2023 був проведений авансовий платіж на рахунок відповідача у розмірі 117  000,00 грн, у тому числі ПДВ - 19  500,00 грн; за платіжною інструкцією № 0003402097 від 28.09.2023 був поведений остаточний розрахунок на рахунок суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 117  000,00 грн , у тому числі ПДВ - 19  500,00 грн.
          Виконання та оплата замовлених оціночних робіт підтверджуються також актом прийому-передачі наданих послуг згідно договору №787 від 23.08.2023.
          Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем була направлена на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податкова накладна №28 від 28.09.2023 на суму 117  000,00 грн , у тому числі ПДВ - 19  500,00 грн. 29.09.2023 реєстрація даної податкової накладної була зупинена ДПС України, станом на 18.12.2024 статус документа в ЄРПН «реєстрація зупинена».  Відповідно до відомостей, що містяться в ЄРПН, відповідач не зареєстрував податкову накладну № 28 від 28.09.2023 на суму 117 000, 00 грн. в т. ч. ПДВ - 19 500, 00 грн.
          Звертаючись з позовною заявою до суду позивач зазначив, що в порушення договірних зобов`язань та норм Податкового кодексу України, відповідачем не була зареєстрована податкова накладна в ЄРПН  на суму 117 000, 00 грн, в тому числі ПДВ 19 500, 00 грн, у зв`язку з чим AT «Чернігівобленерго» позбавлене права на включення суми ПДВ до складу податкового кредиту і права на зменшення податкового зобов`язання на суму 19 500, 00 грн.
          Направлена позивачем претензія відповідачу рекомендованою поштовою кореспонденцією від 08.11.2024 № 50.1/10230/01-14 з вимогою сплатити збитки у розмірі 19 500,00 грн залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
          Зазначене стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення збитків в розмірі 19 500,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Відповідно до  ст.269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом  ст.193 ГК України  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до  ст.509 ЦК України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1  ст.901 ЦК України  за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1  ст.903 ЦК України).
Статтею 905 ЦК України  визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до  ст.526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1  статті 626 ЦК України  визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено  ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Згідно зі  ст.525 ЦК України  одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до  ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Матеріалами справи встановлено, що 23.08.2023 між Акціонерним товариством «Чернігівобленерго» (замовник) та Приватним підприємством «АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА» (суб`єкт оціночної діяльності) укладено договір № 787 на проведення оціночних робіт від 23.08.2023. На виконання умов договору Приватним підприємством «АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА» Акціонерному товариству «Чернігівобленерго» передано звіт про оцінку майна, що підтверджується актом від 28.09.2023.
          Оплата замовником товару відбулася згідно із платіжною інструкцію №0003397688 від 06.09.2023, був проведений авансовий платіж на рахунок відповідача у розмірі 117  000,00 грн, у тому числі ПДВ - 19  500,00; за платіжною  інструкцією № 0003402097 від 28.09.2023 був поведений остаточний розрахунок на рахунок суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 117  000,00 грн, у тому числі ПДВ - 19  500,00 грн.
          Спір у цій справі стосується наявності правових підстав для стягнення з відповідача збитків, у зв`язку з невиконанням ним зобов`язання щодо реєстрації податкової накладної від 28.09.2023 № 28 на суму ПДВ в розмірі 19     500, 00 грн в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі-ЄРПН), що, як зазначає позивач, призвело до втрати ним права на податковий кредит.
          Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
          Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
          За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
          Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
          Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
          Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
          Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/ розрахунок коригування в електронному вигляді.
          Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді.
          Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем. Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції. Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.
          Відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної» (далі Наказ № 1307) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.
          Пунктом 5 Наказу № 1307 визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених ПК України та цим порядком.
          Граничні строки реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних визначені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та становлять: 
-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
-для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
-для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені.
          Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
          Враховуючи викладене, пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.
          Так, як встановлено судом першої інстанції, 28.08.2023 ПП«АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА» була направлена на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна №28 від 28.09.2023 на суму 117  000,00 грн , у тому числі ПДВ - 19  500,00 грн.
           29.09.2023 реєстрація даної податкової накладної була зупинена ДПС України ( квитанція № 9254406849 від 29.09.2023) з наступним поясненням: «Відповідно до п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 (зі змінами), реєстрація податкової накладної від 28.09.2023 №28 в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена».          
          Відповідно до п. 201.16 ст. 201 ПКУ реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
          Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2019 за № 1245/34216 (далі - Порядок № 520).
          У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН (п. 4 Порядку № 520). Згідно з п. 6 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, зазначені у п. 5 Порядку № 520, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування.
           06.10.2023 відповідачем було створене Повідомлення № 1 про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної № 28 від 28.09.2023 на суму 117 000,00 грн в т.ч. ПДВ 19 500,00 грн, яке не було прийнято до розгляду ГУ ДПС у м. Києві, оскільки згідно з даними Реєстру платників ПДВ платник податку (відповідач) не є платником ПДВ станом на 06.10.2023.
          Відповідач зазначив, що з 01.10.2023 ПП "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА" його було переведено на спрощену систему оподаткування 3 групи зі ставкою 5% без реєстрації ПДВ.  У зв`язку з цим, підприємство автоматично було виключено з реєстру платників ПДВ (дата анулювання реєстрації 30.09.2023, причина анулювання 45 - є платником єдиного податку за ставкою без ПДВ), а дії в реєстрі податкових документів - заблоковані.  Повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено, прийнято до розгляду. Податкова накладна, яка є предметом претензії, буде зареєстрована в ЄРПН, коли ПП "АКАДЕМІЯ ОЦІНКИ І ПРАВА" стане платником ПДВ.
          Таким чином, судом першої інстанції правильно зазначено, що відповідачем податкову накладну № 28 від 28.09.2023 на суму 117 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 19500,00 грн було надіслано до податкового органу у строки, передбачені п. 201.10 ст. 201 ПК України, втім остання була зупинена на підставі п.201.16 ст.201 ПК України.
          Водночас, беручи до уваги викладені вище норми податкового законодавства суд першої істанції правильно встановив, що зупинення органами ДПС реєстрації податкової накладної та наступне подання пояснень і відповідних документів є частиною процедури реєстрації, яка надає можливість органами ДФС убезпечитися від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства.     На час такого зупинення перебіг строків на включення контрагентом сум до податкового кредиту переривається. За результатами проведеної перевірки органи ДПС приймають рішення про реєстрацію податкової накладної чи відмову в такій реєстрації. І лише у випадку відмови в реєстрації податкової накладної покупець послуг вважається таким, що позбавлений права на формування податкового кредиту, тобто зазнає збитків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 22 Цивільного кодексу України  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1  ст. 225 Господарського кодексу України  До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (п.6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).
Підставою для відшкодування збитків відповідно до ч.1  ст.611 Цивільного кодексу України  та  ст.224 Господарського кодексу України  є порушення зобов`язання.
Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15 та 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає (п.14 постанови Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17).
          З огляду на вищевикладене,  колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що не реєстрація спірної податкової накладної № 28 від 28.09.2023, станом на момент ухвалення рішення, не є наслідком протиправної поведінки відповідача. Останній виконав свій обов`язок щодо направлення даної податкової накладної на реєстрацію в ЄРПН, однак така реєстрація була зупинена, враховуючи дискреційні повноваження податкових органів. Строк на закінчення процедури реєстрації для відповідача не сплив, враховуючи його зупинення до завершення правового режиму воєнного стану в Україні. Крім цього, станом на момент вирішення даної справи відповідач не має об`єктивної можливості закінчити процедуру реєстрації спірної податкової накладної, з огляду на використання ним особливостей оподаткування, які призупиняють його реєстрацію як платника податку на додану вартість. Податковий кредит- це право, а не гарантія,  і його реалізація залежить не лише від контрагента.
          Також колегія суддів вважає вірним висновок суду, що у даній справі відсутнім є такий елемент цивільного правопорушення як збитки, оскільки до моменту прийняття податковим органом рішення про відмову в реєстрації спірних податкових накладних в ЄРПН, позивач не вважається таким, що втратив право на отримання податкового кредиту у розмірі 19 500,00 грн, тобто зазнав об`єктивного зменшення своїх майнових благ.
          Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що 29.09.2023 реєстрація податкової накладної була зупинена, а через день 01.10.2023 відповідач перейшов на спрощену систему оподаткування, у зв`язку з чим відповідача було виключено з реєстру платників ПДВ, а дії податкових накладних - заблоковані, оскільки це не впливає на правомірність дій відповідача на момент первинного подання податкової накладної (28.09.2023). Як вже зазначалось вище, відповідач виконав свій обов`язок, як платника ПДВ, передбачений п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України щодо своєчасного подання податкової накладної на реєстрацію.
          Водночас, податкова служба у встановленому порядку зупинила реєстрацію податкової накладної, надіславши відповідачу квитанцію 29.08.2023 і таким чином запустила процедуру, передбачену п.201.16 ст. 201 ПКУ. У межах цієї процедури відповідач 06.10.2023 подав аряснення та документи, що підтверджують реальність здійсненої операції. Відмова контролюючого органу у прийнятті таких пояснень, з огляду на втрату відповідачем статусу платника ПДВ з 01.10.2023 не є наслідком протиправної поведінки відповідача. Зміна системи оподаткування є передбаченим законом правом суб`єкта господарювання і не може розцінюватися як порушення податкового законодавства. Відповідач не зобов`язаний залишатись платником ПДВ з єдиною метою- звершити процедуру реєстрації податкової накладної, зупинену контролюючим органом.
          Доводи позивача про те, що п.102.9 ст. 102 Податкового кодексу України було виключено, і тому строк, передбачений п.198.6 ст. 198 ПКУ не зупинився, колегія суддів вважає  обґрунтованими, проте вони не впливають на виршення спору на користь позивача, з огляду на наступне.
          Судом встановлено, що податкова накладна була подана на реєстрацію 28.09.2023- вже після набрання чинності Законом №3219-ІХ від 30.06.2023, яким пункт 102.9 ст.102 ПКУ, що передбачав зупинення строків, було виключено. Таким чином, строк у 365 днів для формування податкового кредиту дійсно перебігав без зупинення з моменту подання податкової накладної.
          Однак, незважаючи на факт спливу цього строку станом на дату подання позовної заяви(16.01.2025) позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право на податковий кредит у межах строку, визначеного ПКУ. Причина невклучення суми ПДВ до податкового кредиту полягає не у неправомірній поведінці відповідача, а у фактичному зупиненні реєстраціх податкової накладної контролюючим органом та у відмові прийняти пояснення через втрату статусу платника ПДВ. Відповідач подав податкову накладну вчасно та виконав обов`язок щодо реєстрації у порядку, передбаченому п.201.10 ПКУ. Технічна неможливість завершити реєстрацію після втрати статусу платника ПДВ не може розцінюватись як його вина або підстава для покладення на нього відповідальності на нереалізоване право позивача на податковий кредит. Навіть з урахуванням того, що строк у 365 днів не зупинявся та сплив до дати подання позову, підстав для стягнення з відповідача збитків у вигляді втраченого податкового кредиту колегія суддів не вбачає.
          Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 19 500,00 грн є необґрунтованими.
З огляду на вищевикладене, на переконання колегії суддів,  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволення позовних вимог. Проте, оскільки суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення невірно послався на норму закону, яка втратила чинність, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення    частини 4    статті 277 ГПК України    та змінити його мотивувальну частину, виклавши її в редакції даної постанови.
          Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду, а зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.          

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Відповідно    до  статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами частини 4    статті 277    ГПК України      зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного    висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №927/1164/24 слід залишити без змін, змінивши мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №927/1164/24  шляхом викладення  у редакції цієї    постанови. 
          Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
                                                     УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №927/1164/24 задовольнити частково.
2. Мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №927/1164/24 змінити, виклавши її в редакції даної постанови.
3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2025 у справі №927/1164/24 залишити без змін.
4. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.
5. Матеріали справи №927/1164/24 повернути до Господарського суду міста Києва.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            А.Г. Майданевич 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                В.В. Сулім