ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 серпня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/1307/25
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1371/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Піцан В.М., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , Міністерство у справах ветеранів України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство оборони України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2025 року (місце ухвалення – м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства у справах ветеранів України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
                                     В С Т А Н О В И В :
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до ОСОБА_2 , Міністерства у справах ветеранів України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона з 13.05.2000 перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції 02.04.2008 було розірвано, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька, ОСОБА_3 . 
Вказує, що через деякий час після розірвання шлюбу і до березня 2022 року постійно проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу та вела спільне господарство, проте ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 загинув під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Волноваха Донецької області. 
Тому зазначає, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі, на даний час позивач позбавлена можливості отримати грошову допомогу як член сім`ї загиблого військовослужбовця, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
У позові ОСОБА_1 просила встановити факт, що вона та ОСОБА_1   проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з березня 2015 року до моменту загибелі ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.06.2025 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства у справах ветеранів України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що враховуючи встановлені судом обставини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд не знайшов достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у період з березня 2015 року по 10.03.2022 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, мали взаємні права та обов`язки і між ними склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.06.2025 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
За доводами скарги суд рішення судом першої інстанції ухвалене з повним ігноруванням норм матеріального та процесуального права, які гарантують учасникам судового процесу рівні процесуальні права, без додержання норм матеріального права.
В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що суд першої інстанції не взяв доводи позивача про проживання ОСОБА_1 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом проживання особи без реєстрації від 14.11.2024 року, а також показаннями свідків у зв`язку з тим, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Як зазначає заявник, судом взято до уваги тільки показання свідків зі сторони відповідача ОСОБА_2 , хоча їх пояснення носять суто узагальнений характер та в деякій мірі суперечать явному та не підтверджують відсутність ведення спільного господарства, спільного бюджету притаманних подружжю, проте  судом першої інстанції не взято до уваги свідчення свідків зі сторони Позивача, зокрема ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .
За доводами скарги, суд не взяв до уваги наявність спільного бюджету, витрат між нею та ОСОБА_5 з підстав того, що квитанції ПриватБанку долучені до позовної заяви датовані лише за період із травня 2020 року по лютий 2022 року, проте на той час ОСОБА_6 служив у Збройних Силах України поза межами Чернігова, а ОСОБА_7 проживала в місті Чернігові, тому грошові перекази здійснювались померлим тільки саме за цей період, майже щомісячно.
Також заявниця посилається, що в судовому засіданні свідкам обох сторін було продемонстровано спільні фото Позивачки та ОСОБА_7 , світлини датовані самою позивачкою, були підтверджені і показаннями свідків з обох сторін, вони вказали хто зображений на фото, а також коли (орієнтовно) та де і при яких обставинах (день народження, випускний, тощо) було зроблено фото.
В обґрунтування доводів скарги, заявниця посилається, що судом першої інстанції не було взято до уваги як доказ скріншоти з месенджеру, який може бути взято судом до уваги, проте озивач такого доказу має бути готовий продемонструвати ту інформацію, яка подана у роздруківці на відповідному пристрої, що судом першої інстанції встановлено не було.
Заявниця стверджує, що встановлення судом факту проживання однією сім`єю з загиблим без реєстрації шлюбу породжує для неї право на отримання одноразової грошової допомоги і крім того, при вирішенні позову рішення у справі впливає на права та інтереси відповідачки ОСОБА_2 в частині розміру (частки) одноразової грошової допомоги, яка підлягає їй до виплати у зв`язку із загибеллю її сина.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У поданому відзиві представник Міністерства у справах ветеранів України Максимчук О.О. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.06.2025 – залишити без змін. В обґрунтування посилається, що законодавчо не встановлено що особи, які проживали однією сім`єю в незареєстрованому шлюбі, мають такі самі права як подружжя в зареєстрованому шлюбі, на отримання пенсії у разі втрати годувальника, допомоги або інших виплат, встановлених законом. Вказує, що навіть у разі встановлення такого факту відсутні правові підстави для надання ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого Захисника України, оскільки на момент смерті ОСОБА_1 вона не перебувала з ним у шлюбі, визнання судом факту її проживання однією сім`єю з ветераном за відсутності реєстрації шлюбу не є підставою визнання її одним із подружжя відповідно до СК України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Тому вважає, що питання, які є предметом спору у цій справі, не належать до компетенції Мінветеранів. Також зазначає, що в апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.06.2025 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву, проте не заявляє вимог до Міністерства у справах ветеранів України.
У відзиві ОСОБА_2 просить відмовити задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, судом всебічно перевірено обставини справи та вирішено спір у відповідності з нормами матеріального і процесуального права. В обґрунтування посилається, що показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_8 ґрунтувались на припущеннях і дані покази підтверджують відсутність факту спільного проживання у спірний період, оскільки свідки не підтвердили  обставин ведення сторонами спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення ними спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ними прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вказує, що надані позивачкою скріншоти переписки відображають не всю переписку, а лише окремі її фрагменти, тому у суду відсутня можливість відповідної перевірки та надання оцінки змісту листування, враховуючи, що з наданих роздруківок неможливо ідентифікувати автора та дати повідомлень, а зміст таких документів не є захищеним від внесення правок, редагувань. Вважає необґрунтованими доводи скарги щодо наявності спільних фотографій, оскільки всі фотографії були роздруковані позивачкою і власноручно датовані нею, проте в судовому засіданні вона не змогла надати відповідь на питання, де, коли і з якого носія фотографії. Також зазначає, що квитанції, приєднані до позовної заяви, не підтверджують наявності спільного бюджету, ведення спільного господарства, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_1 мають спільну дитину і мають рівний обов`язок її утримувати, вказані перекази підтверджують факт піклування батька про свою дитину. Вважає, що наданий позивачкою акт від 14.11.2024 не є достатнім доказом підтвердження спільного проживання та спільного бюджету у період з 2015 рік по 2022 рік, оскільки інших доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю протягом вказаного періоду матеріали справи не містять. Крім того, посилається, що сторони були зареєстровані за різними адресами, що свідчить про визначення ними окремих місць їх проживання. Як стверджує заявниця, ОСОБА_9 весь час проживав спільно з нею, що підтверджується матеріалами справи.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України Матієнко О.Б. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.06.2025 – без змін. В обґрунтування посилається, що матеріалами справи підтверджується доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 у спірний період був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 та не підтверджено належними доказами спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначає, що доводи позивача про купівлю речей належним чином не доведені, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження цієї обставини, крім показань деяких свідків. Посилається, що фотографії не є належними і достатніми доказами, які можуть підтвердити факт ведення спільного господарства, побуту, наявність спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна. Надані позивачкою фотографії свідчать лише про факт спілкування батька з донькою та колишньою дружиною. Щодо наданих позивачкою скріншотів з месенджерів, то заявник посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, та зазначає, що під час судового розгляду представник позивача пояснив, що не знає, з телефону якої особи були виготовлені скріншоти. Вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що надані позивачкою квитанції не є доказом спільного проживання та ведення спільного бюджету, оскільки вони датовані лише за період з травня 2020 року по лютий 2022 року.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 13.05.2000 ОСОБА_10 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис № 403; прізвище дружини після реєстрації шлюбу – « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 12 т. 1).
Від вказаного шлюбу народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 13 т. 1).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.03.2008 у справі № 2-2695/08 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 134-135 т. 1).
Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 убачається, що 02.04.2008 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірвано, прізвище дружини після реєстрації розірвання шлюбу – « ОСОБА_11 » (а.с. 16 т. 1).
Судом також встановлено, що 27.01.2024 ОСОБА_3 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщення № 9/1/36 про те, що її батько, головний сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призваний на військову службу по мобілізації 30.07.2015 через ІНФОРМАЦІЯ_5 , відданий військові присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час виконання бойового завдання поблизу міста Волноваха, Донецької області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17 т. 1).
За матеріалами справи, 24.01.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_4 (а.с. 18 т. 1).
Згідно Витягів з реєстру територіальної громади від 27.11.2024 № 2024/014336216 та від 07.06.2024 № 2024/006678925 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 12.10.2006 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.04.2017 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11, 15 т. 1).
Актом про проживання особи без реєстрації від 14.11.2024 у присутності майстра дільниці по благоустрою та експлуатації житлового фонду КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради Охріменко Н.О., заявника ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та депутата Чернігівської міської ради восьмого скликання Гольця В.В. посвідчено, що зі слів заявника та свідків (мешканців) за адресою: АДРЕСА_3 проживали з березня 2015 року по 13.03.2022 без реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 19 т. 1).
29.11.2024 позивач звернулася до Міністерства у справах ветеранів України із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі як дружині загиблого у зв`язку із смертю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 64-65 т. 1).
Згідно даних відповіді № 420/1.3/3.2-25 від 09.01.2025 Міністерством у справах ветеранів України ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_1 (а.с. 66-69 т. 1).
Не погодившись із указаною відмовою, ОСОБА_1 зазначає, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 і до березня 2022 року постійно проживала з ним однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу по АДРЕСА_3 , та вела з ним спільне господарство.
Під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , досліджені фотографії та скріншоти переписок із месенджерів.
Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , позивачка посилалась, що оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі, на даний час позивач позбавлена можливості отримати грошову допомогу як член сім`ї загиблого військовослужбовця.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи встановлені судом обставини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд не знайшов достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у період з березня 2015 року по 10.03.2022 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, мали взаємні права та обов`язки і між ними склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
З висновками суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.
Повноваження Міністерства у справах ветеранів України призначати і виплачувати одноразову грошову допомогу в разі загибелі (смерті) або інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб, передбачені Порядком призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів  їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Схожі правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16, від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19, від 27.03.2025 року у справі № 127/10809/23.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.
При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Схожий за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Нормами Сімейного кодексу України  не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц.
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Приписами статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За матеріалами справи, на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_1 у період з березня 2015 року по 10.03.2022 позивачка надала суду: - копію акта про проживання особи без реєстрації від 14.11.2024, за змістом якого в присутності майстра дільниці по благоустрою та експлуатації житлового фонду КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради Охріменко Н.О., заявника ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та депутата Чернігівської міської ради восьмого скликання Гольця В.В. посвідчено, що зі слів заявника та свідків (мешканців) за адресою: АДРЕСА_3 проживали з березня 2015 року по 13.03.2022 без реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 19 т. 1);
- копію доповіді про зникнення безвісти військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ) старшини ОСОБА_1 , де у графі «Близькі родичі» указані: мати ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 (а.с. 20 т. 1); 
- копії фотографій зі спільного відпочинку, святкування свят ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та їхньої доньки, ОСОБА_3 , у період із травня 2015 року по лютий 2022 року (а.с. 21-32 т. 1);
- копію довідки від 05.11.2024 № 605, виданої Локнистенським старостинським округом Березнянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про те, що зі слів сусідів: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно з 2014 року по 14.02.2022 періодично приїздив до батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають за адресою: АДРЕСА_7 , і надавав допомогу по господарству (а.с. 33 т. 1);
- копії квитанції про переказ ОСОБА_1 особистих коштів на рахунок ОСОБА_1 у період з 29.05.2020 до 16.02.2022 (а.с. 38-42 т. 1);
- скріншоти переписок із месенджерів між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у період часу з 17.02.2021 до 27.02.2022 (а.с. 43-63 т. 1).
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги надані позивачкою докази, враховуючи, що ОСОБА_9 був зареєстрований та проживав із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 7434-1265805-2018 від 24.01.2018 (а.с. 126 т. 1); контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу від 13.08.2021, укладеного між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_5 полковника ОСОБА_25 та ОСОБА_1 , який був складений за життя ОСОБА_1 (а.с. 127-129 т. 1); лікарським свідоцтвом про смерть № 140 від 19.01.2024 (а.с. 130 т. 1); доповіддю про зникнення безвісти військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ) старшини ОСОБА_1 , де у графі «домашня адреса» зазначено: АДРЕСА_2 (а.с. 20 т. 1); поясненнями від 02.08.2013 на ім`я начальника Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ Приходька Ю.М. (а.с. 142 т. 1) та постановою про закінчення виконавчого провадження № 12085497 від 15.04.2019, винесеної головним державним виконавцем Деснянського ВДВС м. Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевською І.В. (а.с. 144-145 т.1).
Тому є необґрунтованими та спростовуються посилання позивачки на копію акта про проживання особи без реєстрації від 14.11.2024 як на доказ спільного проживання з померлим ОСОБА_1 у період з березня 2015 року по 13.03.2022, враховуючи також, що зазначений акт був складений тільки зі слів заявника ОСОБА_1 . 
Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  належними та допустимими доказами факт проживання позивачки із ОСОБА_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період не доведено, адже самі по собі перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_1 у близьких стосунках та спільна присутність їх на святах, спільний відпочинок, утримання спільної дитини, не можуть свідчити, що між ними мали місце усталені відносини, притаманні подружжю, враховуючи, що шлюб було розірвано.
Надані позивачем роздруківки фотографій, на яких зображені позивач та померлий ОСОБА_1 , не містять позначення часу коли і де вони були зроблені й не підтверджують ні факт ведення позивачкою з ОСОБА_1 спільного господарства, побуту, ні наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків,  й також не підтверджують, що між ними мали місце в період з березня 2015 року по 13.03.2022 усталені відносини, які притаманні подружжю.
Також перерахування коштів на рахунок не є доказом існування сімейного бюджету, оскільки позивачкою були надані квитанції за період з травня 2020 року по лютий 2022 року (а.с. 38-42 т. 1), проте апеляційний суд враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024 (а.с. 116-125 т. 1) встановлено, що у період з 2017 по 2019 роки ОСОБА_3 навчалась на денній формі навчання, а у період з 2020 року по 2021 рік навчання проходило у дистанційній формі навчання і у 2021 році закінчила навчальний заклад.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що надані позивачкою квитанцію про перерахунок їй коштів підтверджують утримання ОСОБА_1 своєї повнолітньої дочки ОСОБА_3 у період її навчання, крім того перерахування коштів на рахунок лише відображає факт грошових переказів без зазначення їх призначення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не належним чином взяті до уваги пояснення свідків є необґрунтованими, оскільки покази свідків, як зі сторони позивача так зі сторони відповідача наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 відносин, що притаманні подружжю у спірний період однозначно не доводять, у зв`язку з тим, що переважно зводяться до констатації факту перебування у близьких стосунках й періодичного спільного проживання, які оцінені судом першої інстанції у порядку ст. 89 ЦПК України.
Зважаючи на вищевикладене, й враховуючи, що самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки (аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц та від 22.04.2021 у справі № 707/2882/19) колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.
Також правильним є висновок суду першої інстанції, що скріншоти з месенджерів не можуть бути належними доказами у справі, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.06.2023.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування  рішення суду першої інстанції.
Враховуючи наведене,  апеляційний суд приходить висновку, що позивач належними та допустимим доказами не довела та не підтвердила, що між нею та ОСОБА_1 існували усталені відносини, притаманні чоловікові та жінці, що ними велося спільне господарство, планувався сімейний бюджет, тощо, тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                          У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01.09.2025.

       Головуючий                                                         Судді: