Номер провадження: 22-ц/813/5019/25 
Справа № 510/1132/23
Головуючий у першій інстанції Дудник В. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та його розподіл, на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Дудник В.І. 20 березня 2025 року у м. Рені Одеської області, -

встановила:

У провадженні Ренійського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та його розподіл після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
24.02.2025 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання від арбітражного керуючого Іваненко Є.В. про передачу даної цивільної справи за підсудністю до Господарського суду Одеської області.
Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 20.03.2025 року матеріали цивільної справи №510/1132/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та його розподіл передані до Господарського суду Одеської області для розгляду за підсудністю.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в рамках даної справи заявлено два позови - первинний та зустрічний, та 1/2 частина спадкового майна належить ОСОБА_1 , щодо якої не порушувалось питання про неплатоспроможність, а отже, передача справи за підсудністю до господарського суду порушує право апелянта на доступ до правосуддя.
Крім того, ОСОБА_1 заявлено вимоги про визнання автомобіля особистою приватною власністю, що не може розглядатись за правилами господарського судочинства.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2024 року відкрито провадження у справі №916/3038/224 про неплатоспроможність боржника – фізичної особи ОСОБА_2 . У вищевказаній ухвалі вказано, що в межах провадження справи про неплатоспроможність боржником в якості доказів було надано у т.ч. декларації про майновий стан за 2021-2024 роки, в які було внесені відомості щодо наявності у боржника на праві спільної сумісної власності земельної ділянки, а також земельної ділянки на праві оренди, житлового будинку, транспортного засобу (причепу). Ці об`єкти, серед інших, входять до предмету спору у даній цивільній справі № 510/1132/23 за вимогами ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та його розподіл.
Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності(крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів(договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату(стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовами контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.
Таким чином, порушення провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) обумовлює особливість вирішення таких справ і полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються по суті саме у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність).
Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі №6076254/15-ц(провадження №14-404цс19), у якій зокрема зазначено, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.
Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство(неплатоспроможність) після відкриття провадження у інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство.
Таке урегулювання процедури розгляду спорів встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.
Велика Палата Верховного Суду у своєму висновку також акцентувала, що закриття провадження у справі є недоцільним, оскільки такі дії перешкоджають позивачу у доступі до правосуддя та унеможливлюють захист його права у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дану цивільну справу № 510/1132/23 слід передати за підсудністю до Господарського суду Одеської області, оскільки відносно боржника – фізичної особи ОСОБА_2  відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, а цивільна справа, яка розглядалась Ренійським районним судом Одеської області, має майновий характер, майнові вимоги у якій заявлені до  ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що передача цивільної справи про визнання права власності на спадкове майно та його розподіл до Господарського суду Одеської області є порушенням права позивачки на судовий захист, є необгрунтованими, оскільки процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з грошовими вимогами до боржника, позовне провадження у яких відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підставі для передачі даної справи до Господарського суду Одеської області.
За п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 20.03.2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування  немає. 
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 липня 2025 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       Є.С. Сєвєрова

       О.М. Таварткіладзе