ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 р.	Справа № 520/24535/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025, (головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., повний текст складено 26.03.25 року) по справі № 520/24535/24
за позовом     ОСОБА_1  
до     Головного управління ДПС у Харківській області                   
про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати:
- податкові повідомлення-рішення від 08.08.2024 :
№00450312409, яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку на 19 377,56 грн., з яких податкове зобов`язання - 15 502,05 грн., штрафні санкції - 3 875,51 грн.;
№00450242409, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 130 885,00 грн., з яких податкове зобов`язання - 104 708,00 грн., штрафні санкції - 26 177,00 грн.;
№00450162409, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 7 711,82 грн.;
№ 00450112409, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 92 541,78 грн.;
№00450062409, яким нараховано штрафні санкції за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за результатом звітного року у сумі 680,00 грн.;
№00450192409, яким нараховано штрафні санкції за ненадання первинних документів, що підтверджують дані податкових декларацій та іншої звітності, та які використовуються в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків у сумі 1 020,00 грн.;
- рішення від 07.08.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску:
№00449882409, яким до позивача застосовано штраф у сумі 28 914,89 грн.;
№00449912409, яким до позивача застосовано штраф у сумі 170,00 грн.;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.08.2024 №Ф-00449872409 на суму заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 72 287,22 грн.;
- рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку від 07.08.2024 № 3788.
В обґрунтування позову зазначила, що висновки податкового органу, викладені у акті перевірки є помилковими, зробленими не на аналізі фінансово-господарської діяльності платника податку, без дослідження належним чином первинних документів, наданих до перевірки та без врахування поважних причин неможливості надання частини таких документів з огляду на закінчення строку їх зберігання.
Враховуючи наведені обставини, вважала, що податковий орган неправомірно прийняв спірні податкові повідомлення – рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу та рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 позов задоволено.
Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне та неповне дослідження судом першої інстанції доказів, встановлення обставин у справі та застосування норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно надано оцінку доказам, на підставі яких податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства (заниження податкових зобов`язань з єдиного податку з фізичних осіб; не надання податкової про майновий стан і доходи за 2017 р.; не перехід на іншу систему оподаткування; заниження ПДФО, військового збору; несвоєчасне подання/неподання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску; не забезпечення надання документів; заниження суми, на яку нараховується та з якої утримується єдиний внесок).
Вказує, що  під час перевірки податковим органом встановлено, що ОСОБА_1 у 2019 р. отримала дохід (1 603 347,00 грн), що перевищив 1 500 000 грн, проте не здійснила перехід на застосування іншої ставки в порушення пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.
Через не перехід на загальну систему оподаткування, позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДФО, військового збору та єдиного податку.
Судом не вірно надано оцінку доказам, зокрема довідки за формою 1-ДФ, якою підтверджено, що контрагент ТОВ «СМО-ГРУП» задекларував виплату доходу на користь ОСОБА_1 у розмірі 698 940,00 грн. Жодних уточнень від контрагента позивача, які б підтвердили, що задекларована сума не є виплаченим доходом на користь ОСОБА_1 до перевірки не надано.
В ході перевірки, позивач також не надала жодних документів на підтвердження отримання доходу в меншому розмірі, ніж тому, що встановлений перевіркою.
Також, перевіркою встановлено, що загальна сума від здійснення операцій з постачання послуг/виконання робіт ОСОБА_1 у 2019 р. перевищує 1 000 000 грн (1 603 347,00 грн).
Водночас, позивач в порушення п. 183.2 ст.183 ПК України не подала заяву щодо реєстрації платником ПДВ до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та не зареєструвалась платником ПДВ.
Зазначене призвело до заниження ОСОБА_1 податкових зобов`язань з ПДВ та суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню).
Перевіркою питань щодо подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску встановлено, що ОСОБА_1 в порушення п. 4 ч.2 ст. 6 Закону України  «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не подано звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017, 2020 роки.
Перевіркою правильності нарахування та утримання єдиного внеску платником податків, у періоді знаходження на загальній системі оподаткування, встановлено заниження суми ОСОБА_1 суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті до бюджету за 2017, 2020 роки.
Також, позивач в порушення ст. 177 ПК України не подавала податкові декларації про майновий стан і доходи за звітний податковий період 2017 рік (28.08. 2017-31.08.2017) та 2020 рік. Доказів зворотнього позивач не надала ні контролюючому органу, ні суду. 
Позивач надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що як до перевірки , так  і до суду надала банківські виписки, щодо розміру  отриманого від контрагента доходу, що є значно меншим ніж зазначено відповідачем. Нею не перевищено встановлений законодавством поріг перебування на спрощеній системі, а тому відсутні обов`язку переходу на загальну систему оподаткування. 
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в період з 27.06.2024 до 03.07.2024 ГУ ДПС у Харківській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 28.08.2017 до 24.09.2020, за результатами якої складено акт від 10.07.2024 №32386/20-40-24-09-04/3367902360 (т. 1 а.с. 9-66).
За висновками  акту перевірки зазначено про порушення позивачем:
- пп. 2 п. 291.4 ст. 291, пп. 1 пп 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України та керуючись п. 299.11 ст. 299 ПК України реєстрація платника єдиного податку другої групи ПП-ФО ОСОБА_1 підлягає анулюванню з 01.01.2020;
- пп. 2 п. 291.4 ст. 291, пп. 1 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, пп. 1 п. 293.4 ст. 293 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з єдиного податку з фізичних осіб за період 4 квартал 2019 р. року на суму 15 502,05 грн.;
- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 ПК України в частині не надання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний податковий період 2017 рік (28.08.2017-31.08.2017), 2020 рік (01.01.2020-24.09.2020);
- пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1, п.177.2 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2020 рік всього на суму 92 541,78 грн.;
-  ст. 163, ст.176, пп. 1.2, п.п. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з військового збору за 2020 рік на загальну суму 7 711,82 грн;
- п. 4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме несвоєчасне подання/ неподання, подання за невстановленою формою звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017, 2020 роки;
- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження суми, на яку нараховується та з якої утримується єдиний внесок (бази нарахування єдиного внеску) 345 947,32 грн. (в т.ч. за 2017 рік на суму 3200,00 грн, за 2020 рік на суму 342 747,32 грн), відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VІ нараховано єдиного внеску 76 108,40 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 704,00 грн., за 2020 рік в сумі 75 404,40 грн.;
- п. 181.1 ст.181, п. 183.2 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню), на загальну суму 104 708,00 грн, в тому числі за 1 квартал 2020 року на суму - 19 306,00 грн, за 2 квартал 2020 року - на 23 262,00 грн, за 3 квартал 2020 року на 62 140,00 грн;
- пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.1, п. 44.3, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, а саме: платник податків не забезпечив надання документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків) та іншої звітності, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів.
На підставі акту перевірки, податковий орган прийняв наступні рішення:
- податкові повідомлення-рішення від 08.08.2024 :
№00450312409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку на 19 377,56 грн., з яких податкове зобов`язання - 15 502,05 грн., штрафні санкції - 3 875,51 грн.;
№00450242409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 130 885,00 грн., з яких податкове зобов`язання - 104 708,00 грн., штрафні санкції - 26 177,00 грн.;
№00450162409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 7 711,82 грн.;
№ 00450112409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 92 541,78 грн;
№00450062409, яким позивачу нараховано штрафні санкції за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за результатом звітного року у сумі 680,00 грн.;
№00450192409, яким позивачу нараховано штрафні санкції за ненадання первинних документів, що підтверджують дані податкових декларацій та іншої звітності, та які використовуються в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків у сумі 1 020,00 грн.;
- рішення від 07.08.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску:
№00449882409, яким до позивача застосовано штраф у сумі 28 914,89 грн.;
№00449912409, яким до позивача застосовано штраф у сумі 170,00 грн.;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.08.2024 №Ф-00449872409 на суму заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 72 287,22 грн.;
- рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку від 07.08.2024 № 3788.
Не погоджуючись із рішеннями відповідача, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимога про сплату боргу, рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку прийняті відповідачем не в межах повноважень, не на підставі та не у спосіб, встановлений податковим законодавством.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування,  права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику  врегульовані Податковим Кодексом України (далі – ПК України).
Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п. 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку, як платник єдиного податку другої групи до 24.09.2020.
Так, під час проведення документальної перевірки  господарської діяльності ОСОБА_1 податковий орган встановив, що позивач за результатами здійснення діяльності у 2019 році отримала дохід ( у сумі 1 603 347,00 грн), який перевищує 1 500 000 грн , а тому, за висновками акту перевірки, мала перейти на загальну систему оподаткування та зареєструватись платником ПДВ. 
Враховуючи, що таких дій ОСОБА_1 не здійснила, відповідач вважав, що нею занижено податкові зобов`язання з єдиного податку, військового збору, податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб, а також порушено порядок перебування на спрощеній системі оподаткування.
На підставі наведеного, ГУ ДПС у Харківській області, прийнято рішення про анулювання єдиного податку № 3788, а також податкові повідомлення рішення від 08.08.2024 № 00450312409, № 00450162409, №00450242409  та № 00450112409.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пп. 291.2, 291.3 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1 500 000 гривень.
Відповідно до пп.1 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
Відповідно до пп.3 п. 299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Згідно з п.299.11 ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Пунктом 183.2. ст. 183 ПК України передбачено, що у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Відповідно п. 183.10. ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Згідно з п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Відповідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Судом встановлено, що у 2019 р. позивач мала господарські взаємовідносини з наступними контрагентами: ПАТ "Хмельницька маслосиробаза"; ТОВ "НВФ Мікрохім"; ТОВ "Фіто-Лек"; КП ХОР "Обласний аптечний склад"; ПАТ ФФ "Віола"; ТОВ "Амікум Фарма"; ТОВ "ФК "Віола"; ТОВ "Медична компанія Медікус"; ПП "Лобараторія Ербіс"; ТОВ "ТС Плюс"; ТОВ "Фармасел"; ХНУ ім. В.Н. Каразіна; ПП "Медичний центр "Інтерсоно"; ТОВ "Аптечний склад медичної академії"; ТОВ "Спецтехоснастка"; Підприємство "Фармасайнс Україні ІНК"; ТОВ "Ветсинтез"; ТОВ "Мікрофарм"; ПП "Біохім Сервіс"; ТОВ "Галаксі Фарм"; ТОВ "ДКП "Фармацевтична фабрика"; ТОВ "СМО-Груп Україна"; ПАТ "Фірма "Харківхім"; ТОВ "НВК "Екофарм"; АТ "Харківська книжкова фабрика "Глобус"; ПП "Агрегат Проект"; ТОВ "ДЕВЦ "Олімп"; ФОП ОСОБА_2 ; ФОП ОСОБА_3 .
Позивачем визнається отримання доходу від вказаних контрагентів на загальну суму 1 253 877,00 грн.
Водночас, податковий орган вважає, що ОСОБА_1 отримала сукупний дохід у 2019 р. в розмірі 1 603 347,00 грн.
Обчислюючи дохід позивача, відповідачем включено до розрахунку суму отриману нею від ТОВ «СМО- Груп Україна» у розмірі 698 940,00 грн, враховуючи відомості, що відображені ТОВ «СМО-Груп Україна» у розрахунку за формою 1-ДФ сум доходу, виплачених на користь ФОП ОСОБА_1 за ознакою « 157» (дохід, виплачений самозайнятій особі) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.
Разом з тим, як зазначила позивач, нею від вказаного контрагента отримано лише 349 470,00 грн у якості передоплати за товари: Морозильник лабораторний BIOBASE BDF, тоді як відомості, зазначені ТОВ «СМО-Груп Україна» у розрахунку за формою 1-ДФ не відповідають дійсності. 
Судом встановлено, що в підтвердження отримання ОСОБА_1  доходу в розмірі 349 470,00 грн від ТОВ «СМО-Груп Україна» надано банківську виписку, з якої вбачається, що протягом 2019 року позивач отримала від зазначеного контрагента лише один платіж 01.03.2019 на суму 349 470,00 грн.
Інші банківські виписки по рахункам позивачки за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 не містять   відомостей про надходження грошових коштів від ТОВ «СМО-Груп Україна».
Доводи податкового органу щодо отримання позивачем доходу від ТОВ «СМО- Груп Україна» у розмірі 698 940,00 грн. , з посиланням  на  довідку за формою 1-ДФ, поданою ТОВ «СМО- Груп Україна» , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем перевірка відомостей, відображених контрагентом позивача в цій довідки , не проводилася, первинні документи, на підставі яких останнім відображені відомості не досліджувалися.  
Посилання апелянта на направлення  запиту до ТОВ «СМО- Груп Україна» з метою перевірки достовірності відображених у податковому розрахунку сум доходів, проте поштове відправлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання» , колегія суддів вважає таким, що не спростовує висновків суду та не підтверджує обставин правильності складання контрагентом позивача відповідного розрахунку.
Інших дій, спрямованих на перевірку інформації щодо отриманого доходу позивача від ТОВ «СМО- Груп Україна» відповідачем вжито не було, що ним не заперечується.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеного у постанові від 09.03.2021 року по справі №826/7270/18 визначено: "якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову (п.46 постанови)
Колегія суддів зазначає, що податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.
Таким чином, позивач не може нести відповідальність у вигляді донарахувань з податкових зобов`язань та анулювання статусу платника єдиного податку за можливе порушення її контрагентом правильності заповнення податкового розрахунку.
Доводи апелянта про безпідставне врахування судом документів (випискок з банку, видаткової накладної), які не надавалися податковому органу, колегія суддів відхиляє, оскільки суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 16 лютого 2021 року по справі № 820/7105/16.
Належними доказами у справі підтверджено отримання ОСОБА_1 від ТОВ «СМО-Груп України» 349 470,00 грн., а не 698 940,00 грн., як зазначалось відповідачем, отже її сукупним доходом за 2019 р. є 1 253 877,00 грн.
Водночас, податковий орган помилково дійшов висновку, що позивач за результатами здійснення діяльності у 2019 році отримала дохід, який перевищує 1 500 000 гривень.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у позивача обов`язку перейти на загальну систему оподаткування.
Як наслідок, рішення про анулювання єдиного податку № 3788 від 07.08.2024, податкові повідомлення-рішення від 08.08.2024 № 00450312409, № 00450162409 та № 00450112409, прийняті на підставі вищенаведених висновків ГУ ДПС у Харківській області є незаконними, необґрунтованими та правомірно скасовані судом першої інстанції.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.08.2024 № 00450242409.
Так, вказане податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків ГУ ДПС у Харківській області щодо отримання позивачем суми від здійснення операцій з постачання послуг/виконання робіт, яка станом на 31.12.2019 сукупно перевищує 1 000 000 грн, як наслідок, порушення нею обов`язку зареєструватись платником ПДВ на підставі п. 183.2 ст.183 ПК України.
Також, враховуючи, що з 01.01.2020 позивач мала бути платником податків на загальних підставах з огляду на анулювання платника єдиного податку, тому остання повинна була здійснювати нарахування ПДВ за ставкою 20% на отримані суми від здійснення операцій з постачання.
Не вчинення позивачем таких дій призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ за період з 11.01.2020 по 24.09.2020 у сумі 104 708,00 грн.
Разом з тим, за наслідками судового розгляду, судом визнано протиправним анулювання ОСОБА_1 статусу платника єдиного податку, таким чином позивач з 01.01.2020 правомірно продовжила перебувати у статусі платника єдиного податку другої групи та не сплачувала ПДВ.
Крім того, обов`язок зареєструватися платником ПДВ згідно з п. 181.1 ст. 181 ПК України покладається на всіх платників податків, які отримали загальну суму від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом останніх 12 календарних місяців більше 1 000 000, грн крім осіб, які є платниками єдиного податку першої – третьої групи.
Як вказує податковий орган в судах першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 у 2019 р. отримала загальний дохід у розмірі 1 603 347,00 грн, а отже мала зареєструватись платником ПДВ.
Водночас, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 у 2019 р. була платником єдиного податку ІІ групи, а отже на неї не розповсюджувався обов`язок щодо реєстрації платником ПДВ у випадку перевищення максимально допустимого доходу.
Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 08.08.2024 № 00450242409.
Щодо рішень про застосування штрафних санкцій від 07.08.2024 № 00449882409, № 00449912409 та вимоги про сплату боргу від 07.08.2024 №Ф-00449872409.
Зі змісту Акту перевірки вбачається, що донарахування позивачу єдиного соціального внеску та застосування штрафних санкцій за несвоєчасно нарахований внесок має похідний характер від висновків податкового органу про необхідність перебування ОСОБА_1 на загальній системі оподаткування з 01.01.2020.
Так, за висновками контролюючого органу, з 01.01.2020 у позивача виник обов`язок здійснювати нарахування та сплату ЄСВ саме як ФОП на загальній системі оподаткування, тобто, за ставкою 22% від суми отриманого доходу.
Перевіркою правильності нарахування та утримання єдиного внеску платником податків, у періоді знаходження на загальній системі оподаткування, визначено заниження бази нарахування на 345 947,32 грн та суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 72 287,22 грн за 2020 р.
Разом з тим, як встановлено судом, позивач у 2020 р. правомірно продовжувала перебувати у статусі платника єдиного податку другої групи, відтак, на законних підставах сплачувала у спірний період єдиний соціальний внесок у розмірі мінімального страхового внеску, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Щодо податкового повідомлення-рішення від 08.08.2024 № 00450062409.
Так, вказаним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції за неподання нею податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2020 звітні роки.
Відповідно до п. 177.5 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.
Згідно п. 177.11 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.
Відповідно п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Судом встановлено та визнається відповідачем, що у 2017 році ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування у період з 28.08.2017 (дата реєстрації ФОП) до 01.09.2017 (дата переходу на спрощену систему оподаткування), тобто, 2 дні.
Згідно п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зауважив, що обов`язок з подання декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік був би наявний у позивача за умови, що у період з 28.08.2017 по 01.09.2017 ФОП ОСОБА_1 отримала доходи від підприємницької діяльності.
Проте, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що у період з 28.08.2017 по 01.09.2017 ФОП ОСОБА_1 отримала доходи, а тому висновок податкового органу про необхідність подання нею відповідної декларації за 2017 рік є помилковим.
Щодо неподання позивачем декларації про майновий стан і доходи за 2020 р., колегія суддів зазначає, що обов`язок з подачі відповідної декларації покладений на осіб, що перебувають на загальній системі оподаткування.
Враховуючи, що позивач у 2020 р. перебувала на спрощеній системі оподаткування, тому в неї не виникло обов`язку з подання декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік.
Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставне застосування відповідачем до ОСОБА_1 штрафних санкцій за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017, 2020 роки.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч наведеній нормі КАС України, відповідач не довів правомірності прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.
Отже, у спірних правовідносинах податковий орган діяв не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прийняті податковим органом податкові повідомлення – рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимога про сплату боргу та рішення про анулювання статусу платника єдиного податку не відповідають вимогам чинного законодавства, що є підставою для їх скасування.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 520/24535/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	В.А. Калиновський    А.О. Бегунц   	
Повний текст постанови складено  24.06.2025 року