ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року	Львів	Справа № 607/17709/22 пров. № А/857/25385/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання          Доморадової Р.В.,
позивача                                                   ОСОБА_1 ,
представників відповідача                              Сойки З.Є., Руцької С.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року про відмову у прийнятті звіту про виконання судового рішення у справі № 607/17709/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (ухвала суду першої інстанції постановлена суддею Подлісною І.М. в м. Тернополі, дата складення повного тексту ухвали 12 червня 2025 року), -
ВСТАНОВИВ:
16.11.2023 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) про встановлення судового контролю по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також – ГУ ПФУ, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Заява позивача обґрунтована тим, що відповідач не виконує рішення суду від 06.02.23 в даній справі. Не зважаючи на те, що рішення суду набрало законної сили, ГУ ПФУ не приймає рішення щодо нарахування і виплати їй пенсії за віком з 01.11.2022 з врахуванням пункту 2 статті 56 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі також – Закон № 796-ХІІ), а саме: збільшити пенсію на один відсоток заробітку за кожен рік роботи протягом сімнадцяти років понад п`ятнадцятирічний трудовий стаж, починаючи з 01.11.2005 по 31.10.2022 відповідно до рішення суду.
26.12.2023 ухвалою суду заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду по справі № 607/17709/22. Зобов`язано ГУ ПФУ протягом 60 днів з дня отримання даної ухвали, подати до Тернопільського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі № 607/17709/22 в частині здійснення перерахунку та виплати з 01.11.2022 пенсії за віком ОСОБА_1 призначеної 21.10.2022, з врахуванням пункту 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ, а саме: збільшити пенсію на один відсоток заробітку за кожен рік роботи протягом сімнадцяти років понад п`ятнадцятирічний трудовий стаж, починаючи з 01.11.2005 по 31.10.2022.
26.04.2024 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року з питань встановлення судового контролю у справі № 607/17709/22 - без змін.
02.05.2024 відповідачем подано до суду звіт про виконання судового рішення від 06.02.2023 року.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 року зобов`язано ГУ ПФУ повторно (протягом трьох місяців з дня отримання цієї ухвали) подати звіт про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 607/17709/22.
ГУ ПФУ не погодилось із даною ухвалою та подало апеляційну скаргу на неї.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року, апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 з питань встановлення судового контролю в справі № 607/17709/22 залишено без змін.
11.10.2024 від відповідача надійшов звіт про виконання судового рішення.
Позивач подала на адресу суду 17.10.2024 спростування та просила накласти штраф в максимальному розмірі на начальника ГУ ПФУ за невиконання рішення суду, виконати рішення суду, визнавши протиправним та протизаконним поданий звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року відмовлено у прийнятті звіту ГУ ПФУ від 11.10.2024 про виконання судового рішення у справі № 607/17709/22.
Встановлено відповідачу новий строк для подання звіту про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року по справі № 607/17709/22 протягом 60 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили.
Зобов`язано ГУ ПФУ подати протягом 60 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили звіт про виконання судового рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ за невиконання рішення суду – відмовлено.
ОСОБА_1 не погодилась з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи таку незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.
ГУ ПФУ також звернулось до суду апеляційної інстанції, оскільки вважало, що ухвала від 17.12.2024 є безпідставною, необґрунтованою, винесеною без урахування всіх обставин справи та письмових доказів, що призвело до прийняття хибного судового рішення.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2025 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Апеляційну скаргу ГУ ПФУ залишено без задоволення. Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року з питань прийняття звіту у справі № 607/17709/22 змінено і викладено абзац четвертий її резолютивної частини в наступній редакції:
«Накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ОСОБА_2 у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень) за невиконання Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року. Половину штрафу у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а іншу половину у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень - на користь Державного бюджету України (Отримувач - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/21081100; код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA118999980313090106000026007; код класифікації доходів бюджету - 21081100).».
В іншій частині оскаржуване рішення залишено без змін.
06.02.2025 року від ГУ ПФУ на адресу суду надійшла заява про зміну встановленого способу виконання судового рішення в справі № 607/17709/22.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року в задоволенні заяви ГУ ПФУ про зміну встановленого способу виконання судового рішення в справі № 607/17709/22 відмовлено. 
28 лютого 2025 року від ГУ ПФУ надійшла заява про зменшення розміру штрафу накладеного на керівника суб`єкта владних повноважень - начальника Москалика І.І. за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року в задоволенні заяви ГУ ПФУ про зменшення розміру штрафу накладеного на керівника суб`єкта владних повноважень - начальника Москалика І.І. за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відмовлено.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 року відмовлено ГУ ПФУ в задоволенні заяви про прийняття звіту від 24 березня 2025 року про виконання рішення Тернопільського окружного суду від 06 лютого 2023 року в справі 607/17709/22. Встановлено ГУ ПФУ новий строк для подання звіту про виконання рішення Тернопільського окружного суду від 06 лютого 2023 року в справі 607/17709/22 - 1 (один) місяць з дня набрання ухвали законної сили. Заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника Москалика І.І. задоволено частково. Накладено штраф на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника ОСОБА_2 (РНОКПП2299302154) у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень) за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року. Половину штрафу у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень стягнути на користь ОСОБА_1 , а іншу половину у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень - на користь Державного бюджету України. В задоволенні решти заяви ОСОБА_1 відмовлено.
16.05.2025 від ГУ ПФУ надійшов звіт про виконання рішення суду.
Позивач 19.05.2025 року подала заяву в якій просить відмовити у прийнятті звіту, встановити відповідачу новий строк для подання звіту та накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника ГУ ПФУ Москалика І.І. в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 задоволено апеляційну скаргу ГУ ПФУ. Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року  у справі № 607/17709/22 скасовано та прийнято постанову, якою прийнято звіт ГУ ПФУ від 24 березня 2025 року про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника ГУ ПФУ Москалика І.І. відмовлено.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року в задоволенні заяви ГУ ПФУ про прийняття звіту про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року та заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника ГУ ПФУ Москалика І.І.  в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відмовлено.
ОСОБА_1 не погодилась з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи таку незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду по справі № 607/17709/22 відповідачем не виконано, що зобов`язує суд вчинити дії, передбачені статтями 381-1, 382. 382-1, 382-2, 382-3 КАС України, для ефективного виконання рішення суду зумовлені судовим контролем за його виконанням.
У відповідь на подану апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, відтак, звертається до суду з відповідь на відзив, у якому підтримує свою позицію, викладену в апеляційній скарзі. 
Також, 19 серпня 2025 року позивачем подано доповнення до апеляційної скарги, однак, відповідно до частини першої статті 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. Оскільки повний текст оскаржуваної ухвали складено 12 червня 2025 року, а строк на апеляційне оскарження ухвали суду складає п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення, то позивачем пропущено строк на подання доповнення до апеляційної скарги.
В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні її апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги відповідача просила відмовити.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави для скасування судового рішення, викладені в апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. 
Згідно із частинами другою - четвертою статті 13 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами.
Частиною другою статті 6 КАС України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також – Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі також – ЄСПЛ) як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.
ЄСПЛ у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» дійшов висновку, що із принципу верховенства права видно, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
З аналізу рішень ЄСПЛ (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП Фея та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Частиною першою статті 381-1 КАС України передбачено, що з метою забезпечення виконання судового рішення суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому   статтями 287,   382-382-3   і   383   цього Кодексу.
У порядку статей 382-382-3   КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду, за наслідками розгляду якого суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту.
У випадку невиконання рішення може бути встановлений новий строк подання звіту, а на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, судом може бути накладений штраф.
Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що питання прийняття звіту ГУ ПФУ про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року та про відсутність у зв`язку з цим підстав для накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника ГУ ПФУ Москалика І.І. вирішено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025.
За вказаних обставин відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення відповідачу нового строку для подання звіту та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень – начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Москалика І.І. в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про прийняття звіту про виконання рішення суду.
Відтак, відсутні також підстави для задоволення заяви позивача від 04 серпня 2025 року про ухвалення вимоги про надання суду письмового висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса».
Доводи апеляційної скарги, зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактування їх на власний розсуд.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанцій не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для її скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 381-1 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року про відмову у прийнятті звіту про виконання судового рішення у справі № 607/17709/22 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено  26.08.25