ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року	Львів	Справа № 140/14462/24 пров. № А/857/14880/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Ільчишин Н. В.,
                                                                                 Носа С. П.,
з участю секретаря судового засідання                Ханащак С. І., 
представників позивача                                          Антонюка Р.В.,  Крючкової В. О.,
представника відповідача                                       Роскошнової Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року (прийняте в м. Луцьку суддею Шепелюком В. Л.; складене в повному обсязі 25 березня 2025 року) в адміністративній справі № 140/14462/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог та рішення,

                                                     В С Т А Н О В И В :

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 у справі № 140/14462/24 задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20 червня 2024 року № 0171922407, № 0171942407, № 0171952407, № 0171962407; визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 20 червня 2024 року №Ф-0171262407, 17 вересня 2024 року № Ф-3383-0320-У; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 червня 2024 року № 0171312407; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 12112,00 грн (дванадцять тисяч сто дванадцять грн 00 коп.).

10 березня 2025 року до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Крючкової О. Б. про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь позивача ОСОБА_1 30 000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.

12 березня 2025 року представник відповідача подала заяву, в якій заперечила щодо заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, вказавши, що витрати на правову допомогу у сумі 30 000,00 грн не відповідають критеріям співмірності.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 800,00 грн (тринадцять тисяч вісімсот грн 00 коп.).
У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із додатковим рішенням, його оскаржив Головне управління ДПС у Волинській області, вважаючи, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не встановлені фактичні обставини справи, а тому просило скасувати оскаржуване додаткове рішення і ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги, з покликанням на норми законодавства, фактичні обставини та судову практику, обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив питання реальності адвокатських витрат, обґрунтуванню таких відповідними доказами, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також інших обставин, про що відповідач зазначав у запереченнях, проте вони залишені поза увагою суду.  

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.
Представники позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

А відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 суд висловив правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 по справі № 826/856/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року №140-ЮП, укладеного між адвокатським бюро «Крючкова» та Марчуковою С. В., ордер на надання правничої допомоги серії АС № 1120582, який виданий на підставі вказаного договору; рахунок -фактуру від 05 березня 2025 року № 667, акт приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2025 року № 637, квитанцію до платіжної інструкції від 07 березня 2025 року № 22 на суму 30 000,00 грн.
За змістом пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року адвокат бере на себе зобов`язання по наданню правової допомоги клієнту, здійснення захисту чи представництва клієнта, що включає комплекс юридичних робіт та послуг у відповідності з умовами договору (далі послуги), а клієнт зобов`язується виконувати оплату таких послуг. Послуги за договором надаються особисто адвокатом та/або іншими особами, визначеними та призначеними на розсуд адвоката (пункт 1.3 договору).
Відповідно до пункту 4.1 договору вартість послуг, що надаються адвокатом (гонорар), погоджуються сторонами додатково в усному порядку і може підтверджуватися шляхом підписання сторонами додаткових угод та/або актів приймання-передачі наданих послуг. Якщо вартість послуг не було погоджено, то розмір гонорару визначається адвокатом на підставі діючого у нього прайс-листа на послуги та оплачується клієнтом згідно виставленого адвокатом рахунка. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення по справі (дорученню) результату, якого бажає клієнт, якщо сторони не домовилися про інше. Гонорар у справі може обчислюватися за нульовою ставкою, у разі досягнення відповідної домовленості між адвокатом та клієнтом.
Розрахунки за договором здійснюються в готівковій або безготівковій формі, протягом трьох робочих днів з моменту отримання рахунка, але не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. При розрахунках готівкою, на вимогу клієнта, адвокат надає розрахунковий документ (квитанцію, розписку, довідку і т. п.) пункт 4.4 договору.
На підставі договору про надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року №140-ЮП адвокатським бюро «Крючкова» виписано рахунок-фактуру від 05 березня 2025 року № 667 на суму 30 000,00 грн.
07 березня 2025 року між адвокатським бюро «Крючкова» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 637.
Відповідно до вказаного акту адвокатським бюро були надані послуги згідно з договором про надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року № 140-ЮП щодо: вивчення та аналіз матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та документів наданих позивачем 10 год/8000,00 грн (800,00 грн за 1 год); опрацювання судової практики з відповідних правовідносин 2 год/1600,00 грн; підготовка та подача позовної заяви про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог та рішення 10 год/8000,00 грн; аналіз відзиву на позовну заяву 1,5 год/1200,00 грн; підготовка та подача відповіді на відзив 4 год/3200,00 грн; представництво інтересів ОСОБА_1 у судових засіданнях по справі № 140/14462/24 5 судових засідань/8000,00 грн (1600,00 грн за засідання); разом на суму 30 000,00 грн.
Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 07 березня 2025 року 22 підтверджується отримання адвокатським бюро «Крючкова» від позивача 30 000,00 грн згідно з договором про надання правничої допомоги від 18 листопада 2024 року № 140-ЮП та акту прийому-передачі наданих послуг № 637.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд першої інстанції врахував, що заявлена до стягнення сума таких витрат 30000,00 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. Так послуги з вивчення та аналізу матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 та документів наданих позивачем, опрацювання судової практики з відповідних правовідносин охоплюються загальною діяльністю адвоката та мали на меті підготовку позовної заяви, а послуги щодо аналізу відзиву на позов та підготовки відповіді на відзив фактично дублюють одна одну.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд дійшов висновку, що справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 13800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає завищеним розмір правової допомоги, оскільки потрачений час та розмір витрат у сумі 13 800,00 грн не є співмірними з огляду на предмет спору та складність цієї справи.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного дійшла висновку про необхідність відшкодування судових витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з метою відшкодування належного розміру витрат на професійну правничу допомогу, необхідно замінити в резолютивній частині додаткового рішення суду першої інстанції розмір суми відшкодування з «13800» на «8000».

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, проте встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції шляхом зміни його резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року в адміністративній справі № 140/14462/24 змінити, замінивши в абзаці другому його резолютивної частини число та слова «13800,00 грн (тринадцять тисяч вісімсот грн 00 коп.)» замінити числом та словами «8000,00 грн (вісім тисяч грн 00 коп.)». 

У решті додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 10.06.25