ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5612/25 Справа № 175/1888/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Триполець В.О.,

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,
Треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подані апеляційні скарги Міністерством оборони України та ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Бойко О.М.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2023року ОСОБА_1 подала в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою, з урахуванням уточнення у жовтні 2023року, про встановлення факту її постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2000року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше ніж за 5 років до часу відкриття спадщини та встановлення факту, що позивачка перебувала на утриманні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Існування таких вимог ОСОБА_1  пов`язувала із тим, що на початку 2000року вона познайомилась з ОСОБА_5 , через декілька місяців ОСОБА_1 переїхала проживати до нього та вони почали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут.
Позивачка зазначає, що вони із ОСОБА_5 через свої релігійні переконання вирішили укласти шлюб не в органах Державної реєстрації актів цивільного стану, а провели обряд вінчання в церкві, що вважалось для них достатньої підставою для факту утворення сім`ї. В зареєстрованому шлюбі не перебували. З 2004року позивачка перестала працювати та стверджує, що з того часу вона перебувала на утриманні ОСОБА_5 .
Вказувала, що в 2014році після початку проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області, ОСОБА_5 прийняв у ній участь у якості добровольця. З 24 лютого 2022року, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_5 пішов до Збройних Сил України захищати територіальний суверенітет України. Стверджує, що усі кошти, які ОСОБА_5 отримував, він передавав їй. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув під час виконання обов`язків військовослужбовця на території Херсонської області. Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 протягом строку встановленого цивільним законодавством України, подала заяву про прийняття спадщини до Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори.
На час подання позовної заяви вважає, що має право на отримання грошової допомоги у зв?язку зі смертю військовослужбовця який загинув під час дії воєнного стану передбаченої п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022року. Проте, у зв?язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 притримувались церковних обрядів та були лише повінчані й не зареєстрували офіційно шлюб в органах держаної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати відповідну грошову допомогу, для цього ОСОБА_1 необхідно довести факт проживання разом із ОСОБА_5 однією сім?єю без реєстрації шлюбу та встановити факт перебування на його утриманні.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору: Міністерство оборони України, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування на утриманні, задоволено.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачкою надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту її постійного проживання з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту перебування у нього на утриманні. 
Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги
03 квітня 2025року Міністерство оборони України подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025року.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України висловило вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду скаржник пов`язував з тим, що суд не дослідив та не надав висновків щодо ведення спільного господарства позивачки з померлим, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин між позивачкою та ОСОБА_5 .
Також заявник вказував про те, що докази, які долучені до матеріалів справи не свідчать про факт утримання позивачки ОСОБА_5 .
16 квітня 2025року ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_6 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025року.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2  висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду скаржник пов`язував з тим, що позивачкою не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту її постійного проживання з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту перебування у нього на утриманні. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційні скарги не подавали.
Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції
Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2025року апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_2 були залишені без руху. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі за скаргою Міністерства оборони України.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2025року справу призначено до судового розгляду на 24 червня 2025року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув під час виконання обов`язків військовослужбовця на території Херсонської області.
14 грудня 2023року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла копія спадкової справи після ОСОБА_5 , з якої вбачається, що за спадковим майном після його смерті звертались лише позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 148-165).
У суді першої інстанції були допитані свідки. 
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом з 2001року та ОСОБА_5 забезпечував родину. 
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні вказала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом на момент їх знайомства та ОСОБА_5 утримував родину. 
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні вказав, що він є сусідом, ОСОБА_5 утримував ОСОБА_1 , проживали разом, завжди представляв позивачку як свою дружину. ОСОБА_5 пішов до ЗСУ у 2014році та потім у 2022 році. Також вказав, що разом проживав онук із ними. 
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказала, що знає позивачку з 2005року та в ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був спільний побут. 
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні вказала, що з 2009року знайома із ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які проживали разом та вели спільний побут. ОСОБА_5 утримував ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
       Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
       Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи надано позивачкою достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту її постійного проживання з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту перебування у нього на утриманні.
       Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона і померлий ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, здійснювали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, взаємно турбувались один про одного і допомагали один одному, будували свої стосунки на почуттях взаємної любові та поваги.
       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
       Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
       Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
       Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
       Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
       На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
       З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
       У постанові від 03 липня 2019року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
       Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
       Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
       Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
       Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022року у справі № 199/3941/20.
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
       Щоб встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні цьому поняттю. Тобто, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство – це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти, мають певні права та обов`язки тобто передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
       Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). 
       Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 
       Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). 
       Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). 
       Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
       Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
       Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
       Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
       На підставі доказів, поданих позивачкою, суд апеляційної інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права, приходить до висновку, що вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю, ведення спільного бюджету з померлим не надано.
       Докази, наведені судом першої інстанції, зокрема показання свідків, визнаються судом апеляційної інстанції неналежними, оскільки вони у своїй сукупності однозначно не підтверджують в повній мірі ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
       Щодо перебування позивачки на утриманні померлого, апеляційний суд наголошує, що в матеріалах справи в якості доказу перебування позивачки ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_5 містяться лише відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 13 квітня 2022 року та довідка форми ОК-5 Пенсійного фонду України. Зазначені довідки не є доказом перебування на утриманні, а містять інформацію щодо доходу, який отримувала позивачка в зазначений період.
       Жодного доказу на підтвердження перебування позивачки ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_5 , зокрема доказів отримання пенсії по втраті годувальника або доказів того, що одержувана від нього допомога була для позивача постійним і основним джерелом засобів до існування не надано, як і не надано жодного доказу щодо отримання будь-яких коштів від ОСОБА_5 .
       В матеріалах справи не міститься інформації щодо місця робити ОСОБА_5 з часу звільнення з військової служби в 2015році до його призову до лав Збройних Сил України в 2022році, будь-яких відомостей про його дохід за зазначений термін часу.
Єдиним доказом створення сім`ї з боку відповідачки є світлини на яких відображені обставини святкування подій за участі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , без зазначення дати їх створення; інших доказів з приводу підтримання стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як до - так і після вінчання, спільного бюджету, спільного проживання, переведення коштів на потреби сім`ї чи сплату за послуги, чи несення будь-яких інших витрат на утримання сім`ї – відповідачкою не надано.
Тож взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх не достатність для вирішення питання про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , в період з 2000року по 29 серпня 2022року, та встановлення факту, що позивачка перебувала на утриманні ОСОБА_5 .
       Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові. 
       Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.
       Тож, судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову не враховано вищевикладеного, внаслідок чого суд безпідставно прийшов до висновку про необхідність задоволення позову у даній справі. 
       Клопотання, які надійшли до суду апеляційної інстанції
       23 червня 2025року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 — ОСОБА_12 про зупинення провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що позивачка ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а спірні правовідносини допускають правонаступництво. 
       Як вбачається зі свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 17 квітня 2025року, ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
       Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
       Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
       Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
       Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
       Спірні правовідносини щодо встановлення факту постійного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування на утриманні нерозривно пов`язані з особою позивача, а тому слід дійти висновку, що правонаступництво в даному випадку не допускається.
       У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України).
       Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).
       Водночас, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України).
       Тобто, перш ніж скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку зі смертю фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, суд апеляційної інстанції має з`ясувати і зазначити в судовому рішенні, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції у справі рішення.
       Суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості та вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права з вищенаведених мотивів.
       Тож, клопотання представника ОСОБА_1 — ОСОБА_12 про зупинення провадження у справі підлягає частковому задоволенню із закриттям провадження у справі.
       Висновки за результатами розгляду справи
Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права апеляційний суд вважає, що оскільки відсутні докази того, що позивачка постійно проживала з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебувала у нього на утриманні, були відсутні підстави для задоволення позову.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Водночас, оскільки позивачка ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 255, 259, 268, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Клопотання представника ОСОБА_1 — ОСОБА_12 про зупинення провадження у справі – задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025року – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування на утриманні – закрити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 червня 2025року.

Судді: