КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 367/1821/18                               Головуючий у суді першої інстанції - Шестопалова Я.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1828/2025                   Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
01 серпня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач      Нежура В.А.,
 судді                          Желепа О.В., Невідома Т.О., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
встановив:
 
У  березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування своїх вимог вказував, що 05.04.2017 року близько 11:15 на автомобіль позивача, який було припарковано біля будинку її сина за адресою АДРЕСА_1 впало розташоване на земельній ділянці поряд із проїжджою частиною сухостійне дерево. 
З метою фіксації падіння дерева на автомобіль ОСОБА_3 викликав на місце події співробітників поліції. Співробітники поліції, які прибули на місце події. у присутності двох понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 склали протокол огляду місця події, в якому зафіксували падіння на автомобіль дерева. 
За результатами проведеного заходу було встановлено, що причиною падіння дерева було перегниття коріння. У протоколі також було зазначено перелік пошкоджень, яких зазнав автомобіль. Під час огляду місця події співробітниками поліції було відзнято фото з місця події, на яких видно, що дерево впало на проїжджу частину з земельної ділянки: АДРЕСА_1 
Згідно з інформацією державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер 3210900000:01:046:0072, за адресою АДРЕСА_1 . 1-Щ, належить ОСОБА_1 
24.04.2017 року автомобілю NissanPathfinder д.н. НОМЕР_1 було проведено оцінку. Відповідно до звіту N? 812 від 24.05.2017 про оцінку автомобілю складеного ФОП ОСОБА_6 , завданий позивачу, як власнику автомобіля, матеріальний збиток становить 82 144 гривні 36 копійок. Вартість наданих послуг з оцінки автомобілю склала 2100 гривень. 
З метою добровільного вирішення питання відшкодування завданої шкоди позивачу, остання неодноразово зверталась по телефону до відповідача, однак відшкодувати спричинену падінням дерева шкоду, посилаючись на відсутність коштів, він відмовився. 
Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь на відшкодування матеріальної шкоди 82 144,36 грн та судові витрати.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  матеріальну шкоду у розмірі 82 144,36 копійок.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  судові витрати у розмірі 27 943 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновок експерта № 346/01/2019 від 28.01.2019 року щодо визначення місцерозташування дерева не є допустимим доказом по справі та не міг бути врахований судом, оскільки цей висновок не було долучено до позовної заяви, а під час його складення було порушено встановлений законом порядок.
Зазначає, що звіт № 812 від 24.05.2017 про оцінку автомобіля також є недопустимим та недостовірним, оскільки ґрунтується на припущеннях.
Посилається також на те, що суд не урахував порушень з боку позивачки (паркування у невстановленому місці), що призвели до пошкодження її автомобіля, в той час як вина відповідача у цьому відсутня.
Стверджує, що розмір судових витрат, визначений судом до стягнення, є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та ціною позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, чинній на день подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 82 144,36 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що 05.04.2017 року близько 11:15 на автомобіль марки NissanPathfinder д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , котрий був припаркований на вул. Українська, буд. 1-Ц, м. Ірпінь, впало дерево, що спричинило пошкодження автомобіля. Під час огляду місця події співробітниками поліції було відзнято фото з місця події, на яких видно, що дерево впало на проїжджу частину з земельної ділянки: АДРЕСА_1
Вказані обставини підтверджуються копією протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року та копією ілюстративної таблиці до протоколу огляду місця події від 05.04.2017 року.
Відповідо до інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, кадастровий номер 3210900000:01:046:0072, за адресою АДРЕСА_1 . 1-Щ, належить  ОСОБА_1 .
Згідно зі звітом № 812 від 24.05.2017 про оцінку автомобіля, складеним ФОП ОСОБА_6 , завданий позивачу, як власнику автомобіля, матеріальний збиток становить 82 144,36 грн. Вартість наданих послуг з оцінки автомобілю склала 2100 гривень.
Відповідно до висновку експерта № 346/01/2019 від 28.01.2019 року, встановити чітке місцерозташування досліджуваного багаторічного насадження (дерева) становм на дату проведення дослідження не вбачається можливим, оскільки залишки досліджуваного дерева, в тому числі кореневої системи та стовбура, відсутні. Разом з тим, за результатами проведення порівняння фотоматеріалів та здійснених замірів встановлено, що основа досліджуваного дерева була розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072.
Відповідно до ч. 1 статті 322 ЦК України, власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів». громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов?язані утримувати в належному стані об?єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об?єктів територію.
Згідно з ч. 2 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об?єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, на земельних ділянках переданих у власність здійснюються за рахунок коштів їх власників.
Відповідно до частин 3,4 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку. затвердженому Кабінетом Міністрів України. Негайне видалення пошкоджених дерен або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб.
За правилом п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» в разі порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, такі громадяни повинні відшкодовувати збитки у встановленому законом порядку.
Така ж норма продубльована і в Правилах благоустрою «Про Інспекцію по контролю за благоустроєм міста Ірпеня та селищ Ворзель, Гостомель, Коцюбинське», затверджених рішенням Ірпінської міської ради (п.п. 3.2.1., 3.2.4 Правил).
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Крім того, як передбачено вимогами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, що завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.2 своєї постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
В свою чергу, за правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Із наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що дерево, яке спричинило механічні пошкодження автомобіля NissanPathfinder д.н. НОМЕР_1 , було розташоване в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:046:0072, що належеть відповідачу.
Жодних доказів того, що дерево, яке впало на автомобіль позивачки, знаходилось поза межами вказаної земельно ділянки відповідач суду не надав. При цьому, відповідач, заперечуючи проти висновку експерта, іншого висновку не надав, клопотання про призначення експертизи не заявляв.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається у відповідності до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У відповідності до звіту № 812 від 24.05.2017 про оцінку автомобіля складеного ФОП ОСОБА_6 , розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці внаслідок пошкодження автомобіля, становить 82 144,36 грн.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильноговисновку, що з відповідача, як з особи відповідальної за спричинення шкоди майну, на користь позивачки підлягає стягненню 82 144,36 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що звіт № 812 від 24.05.2017 про оцінку автомобіля не є належним та допустимим доказом по справі.
Так, відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування.
Відповідно до пунктів 1.2 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п. 4.3 цієї Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092.
Наданий позивачем звіт відповідає вказаним вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів. Будь-яких належних та допустимих доказів на його спростування відповідачем не надано.
Відповідачем також не доведено необґрунтованості чи суперечності Звіту № 812 від 24.05.2017 про оцінку автомобіля іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.
Власних звітів про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди відповідач суду не надав. Клопотання про проведення експертизи не заявляв.
За таких обставин у суду відсутні підстави сумніватися у достовірності розрахованого ФОП ОСОБА_6 розміру збитку.
Також слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020.
Безпідставними є також доводи апелянта щодо недопустимості висновку  експерта № 346/01/2019 від 28.01.2019 року, оскільки вказаний висновок було долучено до матеріалів справи разом із відповіддю на відзив, що не суперечить вимогам статей 83 та 179 ЦПК України
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 припаркувала автомобіль у невстановленому місці також не впливає на висновки суду першої інстанції, оскільки вказана обставина не підтверджується належними доказами, тобто, протоколом чи постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, суд звертає увагу на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між наявністю чи відсутністю в діях ОСОБА_2 порушень правил дорожнього руху та пошкодженням її автомобіля внаслідок падіння дерева.
Правильними є також висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат.
Так, згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Між позивачем та адвокатом Петиченко І.В. було укладено договір № 16 про надання правової допомоги від 05.03.2018 року.
05.03.2021 року вказаний договір було розірвано.
Між позивачем та адвокатом Петиченко І.В. було укладено договір № 55 про надання правової допомоги від 05.03.2021 року.
Відповідно до детального опису наданих адвокатом послуг, за договором №16 від 05.03.2018 року, адвокат Петиченко В.І. надав позивачці послуги на загальну суму 3500 грн, а за договором №55 від 05.03.2021 року - 10 000 грн.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визнання розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обгрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободо договору, закріпленому в статті 626 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції України.
Дана позиція викладена в додатковій постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.06.2022 року у справі №873/244/21.
Враховуючи наведене, у відповідності до статей 137, 141 ЦПК України суд дійшов обгрунтованого висноку про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрати по сплаті судового збору в сумі 843,00 грн, а також понесеі позивачкою витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 500,00 грн, понесені витрати за проведення експертизи в сумі 10 500 грн, витрати на оплату участі експерта у судовому засіданні в сумі 1 000,00 грн, витрати за проведення оцінки вартості пошкоджень автомобілю в сумі 2 100,00 грн, що всього становить - 27 943,00 грн.
Доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновком суду. Такі доводи фактично зводяться до викладення обставин справи із тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду  є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні  відсутні.
Керуючись статтями 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 травня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                          В.А. Нежура
 
Судді:                                                                                              О.В. Желепа
 
                                                                                                        Т.О. Невідома