ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року	Львів	Справа № 607/4516/25 пров. № А/857/20568/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
представник позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року у справі № 607/4516/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
суддя в 1-й інстанції – Холява О.І.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                      В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник – адвокат Щербатюк О.Д., звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ББА №050349 від 21 лютого 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що вказана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії поліцейського при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили права ОСОБА_1 з огляду на наступне. Позивачу станом на 21.02.2025 р . не було нічого відомо про позбавлення його права керування транспортними засобами, відповідної копії рішення він до 27.02.2025 р. не одержував. Відтак, вважає, що підстав для притягнення його до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП немає, оскільки відсутня суб`єктивна сторона вчинення адміністративного правопорушення вина у формі прямого умислу. Вказує, що в оскаржуваній постанові не вказано, що вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70. Тобто, з описової частини цієї постанови неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення. Також оскаржувана постанова не містить достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення належно встановленим технічним приладом. Відтак, з огляду на відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.122 КУпАП, притягнення позивача до відповідальності є неправомірним. За таких обставин, просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушень, передбачених ч.4 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Також вказує про те, що йому не було відомо про позбавлення його права керування транспортними засобами, так як відповідної копії рішення він до 27.02.2025 не одержував.
Крім цього, зазначає, що в оскаржуваній постанові не вказано, що вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.
Просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2023 року у справі № 607/4516/25 повною мірою відповідає нормам матеріального та процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Частиною 4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що постановою серії ББА №050349 від 21 лютого 2025 року, винесеною інспектором взводу №1 роти №1 УПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Галайчкук Б.Ю., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень за те, що він керуючи транспортним засобом DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 21.02.2024 р. о 11.03 год. на АД-М19 с. Заруддя 292 км здійснював рух на транспортного засобу зі швидкістю 74 км/год. при дозволеній 50 км/год. в населеному пункті. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 000764. При цьому від 12.09.2024 р. рішенням Тернопільського міськрайонного суду був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, чим порушив п.п. 12.9 (б), 2.1 (а) ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.4 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що той факт, що ОСОБА_1 було відомо про винесену щодо нього постанову підтверджується також і наявними у матеріалах справи №607/15528/24 постановами державного виконавця від 29 та 30 жовтня 2024 року про закінчення виконавчих проваджень по виконанню постанови Тернопільського міськрайонного суду №607/15528/24 від 12.09.2024 р., про стягнення зі ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000 грн. і судового збору 605,60 грн. Як видно з постанов державного виконавця Слебедюк В.Р. вказаний штраф сплатив 27 вересня 2024 року і вказана постанова суду ним виконана в повному обсязі.
Суд першої інстанції лійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, надав суду належні і допустимі докази, що свідчать про правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.
Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та зазначає наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
П.1.3.ПДР України, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з п.1.9.ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року (дата набрання законної сили 10.10.2024) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн 00 коп з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст.245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Постановою серії ББА №050349 від 21 лютого 2025 року, винесеною інспектором взводу №1 роти №1 УПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Галайчкук Б.Ю., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 гривень.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Нормами Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII передбачено, що до повноважень Національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.
Пунктом 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ, від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395) передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції..
У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція № 1395.
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, апеляційний суд встановив, що позивач на момент зупинки працівниками поліції був позбавлений права керування транспортним засобом відповідно до постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року, а, отже, не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, що свідчить про порушення позивачем пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху.
Щодо посилань скаржника про те, що йому не було відомо про позбавлення його права керування транспортними засобами, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем до матеріалів справи долучено постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 березня 2025 року у справі №607/15528/24, у якій вказано, що копію постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року по справі №607/15528/24 ОСОБА_1 отримав 28 вересня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600289000680. 
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо порушення позивачем п.12.9 (6) ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху, в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50км/год.
Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, іншими документами.
Наказом Мінекономрозвитку №437 від 05.04.2012 на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань, затверджений лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20. Наказом Мінекономрозвитку №1362 від 02.11.2015, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 вилучений з державного реєстру засобів вимірювальної техніки оскільки не був поданий на періодичні державні випробування. Лазерні вимірювачі швидкості TruCAM LTI 20/20, які введено в експлуатацію з 2012 по 2015 роки дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. З набранням чинності з 01.01.2016 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність», до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки внесений лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20.
Згідно настанови до експлуатації, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних, залежно від ступеню участі оператора в процесі роботи вимірювача.
Згідно листів ДП «Укрметртестстандарт» №22-38/49 від 01.10.2019 та №22-38/42 від 03.09.2021, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руці під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM може бути встановлений на триногу для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.
Згідно експертних висновків Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 24.12.2020, в програмних забезпеченнях «TruCAM ІІ Clip Vewer v2.0.5.1» та «Share ViewII v2.2.2.23091» правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений пунктом 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015. Програмне забезпечення може використовуватись для розшифрування та перегляду на ЕОМ змісту файлів, що зафіксовані лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCAM LTI 20/20, який має чинний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Згідно свідоцтва ДП «Укрметртестстандарт» №22-01/32393, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000764 пройшов повірку 11.11.2024 та відповідає вимогам технічної документації, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год. Максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах 2км/год в діапазоні від 2км/год до 200км/год та 1 процент в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год. Свідоцтво чинне до 11.11.2025 (а.с. 44).
Надані документи підтверджують що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000764, за допомогою якого зафіксовано перевищення швидкості позивачем, пройшов повірку, є сертифікований, внесений до реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки, конструктивно створений для утримання в руці під час вимірювань, основним режимом роботи є ручний. Технічні характеристики та програмне забезпечення дозволяють з високою точністю вимірювати швидкість руху транспортних засобів, фіксувати, зберігати, передавати інформацію про швидкість руху транспортних засобів.
Відповідно до статті 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби, спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото і відеотехніку, в тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади, технічні засоби з виявлення та фіксації правопорушень; 2) технічні прилади, технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних, ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна, спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото і відеоінформації, в тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади, технічні засоби, передбачені пунктами 1, 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах, інших плавучих засобах, в тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото і відеотехніки, технічних приладів, технічних засобів, що перебувають у чужому володінні. Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці. Строки та порядок зберігання матеріалів фото і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.
У наведеній нормі допускається розміщення технічних засобів, технічних приладів по зовнішньому периметру доріг та відсутні будь-які заборони поліцейським фіксувати порушення правил дорожнього руху за допомогою технічних приладів, технічних засобів, конструктивно виготовлених для тримання в руці. Більш того, законодавець дозволив використовувати інформацію, отриману за допомогою фото, відеотехніки, технічних приладів, технічних засобів інших осіб без будь-яких обмежень щодо способу отримання такої інформації. Отже, фіксування порушень правил дорожнього руху може здійснюватись як в автоматичному, так і в ручному режимі та дії поліцейських у цій справі не протирічать вказаній нормі.
З огляду на викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCAM при вимірюванні швидкості може триматись в руках.

Згідно представленої фотографії, зробленої за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000764, видно що водій транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460 номерним знаком НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 74 (сімдесят чотири) км/год, при дозволеній 50 (п`ятдесят) км/год, чим порушив п.12.9 (6) ПДР України.
Даючи аналіз наданим доказам, колегія суддів приходить висновку, що інспектором взводу №1 роти №1 УПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Галайчкук Б.Ю. всебічно, повно, об`єктивно з`ясовано обставини справи та обгрунтовано, з урахуванням характеру правопорушення, притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП.
Стосовно аргументів скаржника, наведених в апеляційній скарзі в частині відсутності відомостей про розміщення знаку 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху» на дорозі в межах населеного пункту, колегія суддів зазначає про таке.
Так, згаданий вище дорожній знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів саме щодо вмонтованої техніки. В сою чергу, прилад ТruCam, як вже зазначено вище, не є автоматичним засобом вимірювальної техніки.
У межах цієї справи, до позивача застосовано стягнення у виді штрафу за скоєння правопорушення зафіксованого не в автоматичному режимі, а тому відсутність дорожнього знаку 5.70 ПДР України не впливає на суть скоєного адміністративного правопорушення.
Окрім того, вказаний дорожній знак є інформаційно-вказівним знаком. На думку колегії суддів, розміщення попереджувального знаку не є обов`язковим, адже фото-, відео фіксація здійснюється не постійно, а лише в момент наявності на відрізку дороги екіпажу патрульної поліції.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року у справі № 607/4516/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено  08.07.25