УХВАЛА 
08 липня 2025 року
м. Київ
справа № 759/7873/14
провадження № 61-7729ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Осипенко Вадим Юрійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2014 року позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 92.2/АА-00032.08.2 
від 17 червня 2008 року в сумі 29096,68 доларів США та 434 409,86 грн, а саме: 3 147,52 доларів США - сума поточної заборгованості по кредиту; 
16 567,51 доларів США - сума простроченої заборгованості по кредиту; 
172,84 доларів США - сума поточної заборгованості за відсотками; 
9 208,81 доларів США - сума простроченої заборгованості за відсотками; 300 000 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 100 000 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту; 
23 564,49 грн - сума 3 % від суми простроченого кредиту; 
10 845,37 грн - сума 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту. 
В інший частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто солідарно з 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн.
У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі - ТОВ «Дебт Форс») подало заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 
2023 року заяву ТОВ «Дебт Форс» задоволено. 
Замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні 
№ 53394197 по примусовому виконанню виконавчого листа № 759/7873/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованості за кредитним договором № 92.2/АА-00032.08.2, укладеним 
17 червня 2008 року, на правонаступника стягувача - ТОВ «Дебт Форс».
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, 14 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В. Ю. подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 
2023 року у справі № 759/7873/14.
22 червня 2025 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Осипенко В. Ю. подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року, яку просить скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що  ОСОБА_1 отримувала ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року. 
Доводами касаційної скарги є те, що представник ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами справи та отримав копію ухвали районного суду 
від 13 листопада 2023 року лише 02 травня 2025 року, а тому із вказаної дати необхідно відраховувати строк на апеляційне оскарження. Щодо посилання апеляційного суду на належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи в суді першої інстанції, то заявник вказує, що ОСОБА_1 була впевнена в тому, що районний суд відмовить у задоволенні поданої заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні з підстав того, що не було відкрито виконавче провадження щодо саме ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відкрито виконавче провадження щодо 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того апеляційний суд мав також врахувати факт введення в Україні воєнного стану.
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 
частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).
Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку року з дня складення його повного тексту.
Виключенням з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а також пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2024 року у справі 
№ 757/2593/19, від 06 березня 2024 року у справі № 953/5340/21, від 30 травня 2024 року у справі № 490/7952/20 звертав увагу, що законодавець, встановивши виключення, передбачені пунктами 1 та 2 частини другої 
статті 358 ЦПК України, виходив, зокрема, із безпосередньої обізнаності учасника справи із наявністю відповідного судового провадження, а не з факту надіслання копії судового рішення, яким розгляд справи закінчено.
У постановах від 27 січня 2021 року у справі № 201/13990/15-ц, від 21 червня 2023 року у справі № 202/32361/13-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під неповідомленням особи про розгляд справи в контексті частини другої 
статті 358 ЦПК України слід розуміти випадки, коли учасник справи взагалі жодним чином не повідомлявся судом і не знав про наявність справи у провадженні суду. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) не встановила підстав для відступу від правових висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі 
№ Б-24/129-08 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі 
№ 340/3/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 214/63/20, від 14 вересня 
2023 року у справі № 240/6538/20, та дійшла висновку, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала/не могла знати про розгляд справи. Особою, не повідомленою про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої відкрито провадження.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) свідчить, що ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 
2023 року не містить вказівки на те, що дата складання її повного тексту є відмінною від дати її постановлення.
У грудні 2023 року вказана ухвала оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Апеляційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва 
від 13 листопада 2023 року подано ОСОБА_1 14 травня 2025 року, тобто більш ніж через рік після постановлення оскарженої ухвали.
Крім того, із тексту ухвали Київського апеляційного суду від 23 травня 
2025 року вбачається, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, який було призначено на 
13 листопада 2023 року, що підтверджено повідомлення про вручення поштового відправлення, а також заявою ОСОБА_1 від 13 листопада 
2023 року про розгляд справи без її участі.
З огляду на встановлені обставини та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 
ОСОБА_1 , в розумінні пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України, не може вважатися особою, не повідомленою про розгляд справи.
Сам по собі факт запровадження в Україні воєнного стану не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.  ОСОБА_1 не зазначила конкретних обставин, пов`язаних із воєнним станом, які б понад рік перешкоджали їй звернутись до апеляційного суду із апеляційною скаргою.
За цих обставин апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу після спливу одного року з дня постановлення ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Осипенко Вадим Юрійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року 
у справі № 759/7873/14.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников