ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 червня 2025 року
м. Київ
справа № 357/10388/16-к
провадження № 51-4474км24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 
захисника
(у режимі відеоконференції)                  ОСОБА_5 
засудженого
(у режимі відеоконференції)                  ОСОБА_6 
прокурора                                                   ОСОБА_7 
розглянула в судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 рокув кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашкова Черкаської області, зареєстрованого в  АДРЕСА_1 , жителя цього АДРЕСА_2 , 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115;  пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені фактичні обставини
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18  березня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року, ОСОБА_6  було засуджено за: ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією майна; пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК - позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна; пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК - довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; ч. 3 ст. 186 КК - позбавлення волі на строк 8 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків (цього та Христинівського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2013 року) засудженому визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирішено цивільний позов та питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, умисних кримінальних правопорушень проти власності, життя та здоров`я осіб.
Як установив суд, ОСОБА_6 за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку зі смертю, видаючи себе за працівників соціальних служб, із метою вчинення злочинів заходили до житла одиноких жінок похилого віку, зокрема:
- у період з 31 липня до 18:00 2 серпня 2015 року, проникнувши у квартиру АДРЕСА_3 , вони напали на ОСОБА_8 (1923 року народження), повалили її на підлогу, завдали численних ударів руками по обличчю та голові, липкою стрічкою перев`язали очі та рота, зв`язали кінцівки, перевернули обличчям до підлоги й накрили ковдрою, після чого обшукали помешкання й заволоділи 90 000 грн. Унаслідок застосованого насильства ОСОБА_8 було заподіяно різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, у  тому числі травм голови та грудної клітки, від яких потерпіла померла на місці події;
- у період з 13:00 4 серпня до 7:30 6 серпня 2015 року, проникнувши в квартиру АДРЕСА_4 , напали на ОСОБА_9 (1939 року народження), повалили її на підлогу, завдали численних ударів по обличчю та голові, здавлювали її шию, липкою стрічкою перев`язали очі та рота, зв`язали кінцівки, після чого обшукали помешкання й заволоділи 5000 грн. Унаслідок застосованого до потерпілої насильства остання померла на місці події від механічної асфіксії;
- 30 вересня 2015 року приблизно об 11:00, проникнувши в квартиру АДРЕСА_5 , повалили ОСОБА_10 (1927 року народження) на ліжко, липкою стрічкою перев`язали очі та рота, зв`язали кінцівки. Заподіявши потерпілій легких тілесних ушкоджень, нападники обшукали помешкання й заволоділи 8750 грн;
- 6 листопада 2015 року приблизно о 12:15 проникли в квартиру АДРЕСА_6 , повалили ОСОБА_11 (1927 року народження) на підлогу, липкою стрічкою перев`язали очі та рота, зв`язали кінцівки, заподіявши потерпілій фізичного болю, після чого обшукали помешкання і заволоділи грішми та майном на загальну суму 8715 грн;
- 25 листопада 2015 року з 13:00 до 16:00, проникнувши в квартиру АДРЕСА_7 , напали на ОСОБА_12 (1923 року народження), повалили її на підлогу, завдали численних ударів по обличчю та голові, липкою стрічкою перев`язали очі та рота, зв`язали кінцівки, поклали обличчям на диван і накрили подушкою, після чого обшукали помешкання й заволоділи грішми та майном на загальну суму 38 064, 44 грн. Тоді ж унаслідок застосованого насильства  потерпіла померла від механічної асфіксії. 
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) скасувати вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть доводів зводиться до того, що оспорювані рішення не відповідають ст. 370 указаного Кодексу, а  кримінальне провадження було здійснено з істотним порушенням процесуальних норм. На думку скаржника, обвинувальний акт суперечить положенням ст. 291 КПК і підлягав поверненню прокурору, чого не було зроблено попри клопотання сторони захисту; натомість неправомірно задоволено інше - про відмову від розгляду справи судом присяжних, при цьому не роз`яснено наслідків такої відмови й ухвалено вирок незаконним складом суду. Автор скарги також твердить про порушення права засудженого на захист через заміну адвоката  ОСОБА_13 , залишення без задоволення клопотань захисника ОСОБА_14 про доповнення судового слідства, відкладення судових засідань для ознайомлення з матеріалами справи та конфіденційного спілкування з  ОСОБА_6 . Уважає, що на допущені місцевим судом порушення апеляційний суд не зважив, не усунув їх і без додержання приписів статей 404, 405 цього Кодексу формально здійснив перегляд.
Засудженим ОСОБА_6 у поданій скарзі заявлено вимогу, аналогічну викладеній у касаційній скарзі захисника. Наполягаючи на скасуванні оспорюваних рішень і новому судовому розгляді, скаржник теж твердить, що кримінальне провадження було здійснено всупереч приписам КПК, вирок не відповідає ст. 370 цього Кодексу, ухвалений незаконним складом суду, дублює текст обвинувального акту, не містить аналізу доказів та мотивів відхилення усних зауважень засудженого на клопотання захисника про відмову від розгляду справи судом присяжних. На переконання скаржника, залучені під час проведення процесуальних дій поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є  працівниками поліції, що призвело до неправомірного здобуття фактичних даних. Як акцентує автор скарги, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою порушення закону, незабезпечення реалізації невід`ємного права на інститут присяжних, не дослідив усіх доказів і, не дотримавшись положень статей 404, 410, 413, 415 КПК, постановив ухвалу, зміст котрої не відповідає ст. 419 цього Кодексу. 
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не  надходило. 
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції захисник та засуджений підтримали касаційні скарги, прокурор заперечив обґрунтованість вимог сторони захисту.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції (далі - Суд) перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, правової оцінки обставин, не уповноважений досліджувати докази, оцінювати їх із погляду достовірності, ревізувати встановлені фактичні обставини й повноту розгляду кримінального провадження. Цей суд переглядає оспорювані рішення в межах касаційної скарги.
Сторона захисту посилається, серед іншого, на неповноту розгляду кримінального провадження, що згідно з ч. 1 ст. 433 КПК не є предметом перевірки за касаційною процедурою. 
Як убачається з матеріалів справи, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його було засуджено, є обґрунтованими, їх зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, передбачених ст. 91 КПК, котрі підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до статей 84-86, 94 цього Кодексу. 
Зокрема, такого висновку суд дійшов, проаналізувавши показання допитаних у  судовому засіданні потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ; дані, зафіксовані в протоколах: прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30 вересня, 6 листопада 2015 року; огляду місця події від 2, 5 та 6 серпня, 30 вересня, 6, 27 та 28 листопада 2015 року; обшуку від 7 грудня 2015  року; огляду трупа від 3 та 6 серпня 2015 року; пред`явлення особи для впізнання від 18, 19 та 24 листопада 2015 року, 29 січня 2016 року; огляду предметів від 11 серпня, 8 грудня 2015 року, 18 лютого 2016 року; огляду речей від 25 березня, 10 та 26 квітня 2016 року; огляду документів від 22 лютого 2016  року; тимчасового доступу до речей і документів від 2 грудня 2015 року;  у  проведених судово-медичних, молекулярно-генетичних, трасологічних експертизах (№ 03-01/581 від 3 серпня 2015  року, № 03-01/596 від 6 серпня 2015 року, № 203 від 22 січня 2016 року, № 03-01/596/5 від 15 лютого 2016 року, № 03-01/581/6 від 22 лютого 2016 року, № 19/д від 3 березня 2016 року,              № 02-01/507 від 25 березня 2016 року, № 6-01/2-04/1082 від 22 березня 2016 року, № 6-01/51 від 1 квітня 2016 року, № 264 від 13 серпня 2015 року, № 211 від 1 жовтня 2015 року, № 1/1140 від 8 грудня 2015 року, № 1/1141 від 8 грудня 2015  року, № 1/1229 від 24 грудня 2015  року, № 1/273 від 29 лютого 2016 року, № 1/272 від 1 березня 2016 року, № 1/271 від 1 березня 2016 року відповідно), а  також в інших письмових доказах, зміст котрих докладено відображено у  вироку.
Додержання статей 84, 94 КПК при використанні перелічених доказів не викликає сумніву, адже в поданих скаргах не наведено аргументів, які би свідчили про протилежне. Твердження засудженого про недопустимість результатів окремих (без їх конкретизації) процесуальних дій за участі понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 через нібито роботу останніх у поліції не ґрунтуються на матеріалах справи та є голослівними, а інших конкретних заперечень належності й  допустимості доказів обвинувачення сторона захисту не зазначає. 
Між тим зміст покладених в основу вироку доказів у їх сукупності та взаємозв`язку доводить винуватість засудженого у вчиненні злочинів, а  наявність цих фактичних даних зумовила відхилення місцевим судом висунутої ОСОБА_6 на свій захист версії про непричетність до інкримінованих йому убивств, розбоївта грабежів. 
За встановлених фактичних обставин кримінального провадження вчиненні ОСОБА_6 діяння були вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187; пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115; пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 186 КК. Обґрунтувань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у  касаційних скаргах немає.
Щодо допущення під час здійснення судового провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, то такі доводи скаржників не можна визнати прийнятними.
Згідно зі ст. 412 КПК істотними порушеннями є такі, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий  розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним, безстороннім і встановленим законом судом. Останнє поширюється на правову основу існування суду та дотримання ним певних норм, які регламентують його діяльність (рішення Європейського суду з  прав людини в справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04, 29465/04). 
Загальні правила визначення складу суду врегульовані в ст. 31 КПК. Згідно з ч. 2 цієї статті в справі щодо злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, за клопотанням обвинуваченого кримінальне провадження здійснюється в суді першої інстанції в складі трьох суддів. Водночас особа, обвинувачена у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно неї судом присяжних (ч. 2 ст. 384 КПК).
Як наголошувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2018  року (справа № 523/6472/14-к), особливий порядок кримінального провадження в суді першої інстанції - судом присяжних - застосовується на підставі волевиявлення обвинуваченого з метою додаткових гарантій у справах про найбільш тяжкі злочини, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. Установлена КПК альтернатива між загальним та особливим порядком провадження покликана сприяти дотриманню балансу між економією процесуальних засобів і гарантіями прав особи у кримінальному судочинстві. Відповідні гарантії полягають у праві обвинуваченого заявити клопотання про розгляд його справи або колегією професійних суддів, або судом присяжних. Можливість вибору між різними процесуальними формами відправлення правосуддя передбачає обов`язок держави в особі її уповноважених органів та службових осіб забезпечити свободу цього вибору та його практичну реалізацію.
Отже, питання щодо розгляду справи судом присяжних безпосередньо пов`язано з вільним вибором обвинуваченого та його конкретною позицією, у  добровільності й усвідомленості якої має переконатися суд. 
У цій справі право на суд присяжних, правові наслідки застосування цього інституту були письмово роз`яснені ОСОБА_6 прокурором 24 травня 2016  року (т. 1, а. 139) і про такий склад суду обвинувачений клопотав у  підготовчому судовому засіданні 11 листопада 2016 року. Надалі внаслідок відставки двох професійних суддів та їх заміни в порядку ч. 3 ст. 35 КПК, 21 січня 2019 року було проведено нове підготовче судове засідання, у ході якого, виконуючи приписи ст. 384 КПК суд з`ясував, чи бажає ОСОБА_6 скористатися своїм правом на розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Як зафіксовано на технічному носії відеозапису вказаного засідання, ОСОБА_6 заявив суду, що розгляд справи має здійснюватися колегіально в складі трьох суддів, тим самим підтримав міркування свого захисника ОСОБА_27 про недоцільність залучення присяжних. Усупереч твердженням у касаційній скарзі засудженого, він не висловлював заперечень, навпаки, категорично наполягав на тому, що наразі не бажає скористатися згаданим правом.
Таким чином, забезпечивши ОСОБА_6 свободу вибору між процесуальними формами відправлення правосуддя та здійснивши провадження відповідно до волевиявлення обвинуваченого, суд першої інстанції дотримався гарантій права на розгляд справи судом, установленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції. 
Аргументи захисника про безпідставне проведення повторного підготовчого засідання є неспроможними, адже ця процедура була об`єктивно зумовлена заміною складу професійних суддів, звідси, - і необхідністю виконання процесуальних дій, передбачених статтями 314-316 КПК. У такій юридичній ситуації проведення нового підготовчого засідання не становить процесуального порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне рішення (наприклад, див. постанову Суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 754/9003/16-к).
Також не є слушними  міркування захисника про те, що обвинувальний акт через недоліки його змісту підлягав поверненню прокурору,  Окреслене питання  було предметом ревізії Апеляційного суду Київської області (наразі Київський апеляційний суд), який, перевіривши дотримання вимог ст. 291 КПК при оформленні вказаного документа, не встановив істотних порушень, а тому 14  вересня 2016 року скасував ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2016 року в частині повернення обвинувального акта стороні обвинувачення і скерував його разом із додатками до суду першої інстанції. 
Не ґрунтуються на матеріалах провадження і доводи захисника про порушення судом права ОСОБА_6 на захист.
Із моменту обрання запобіжного заходу 8 грудня 2015 року й до 23 лютого 2017  року правничу допомогу ОСОБА_6 надавав за призначенням захисник ОСОБА_13 . Для участі у вирішенні питань про продовження строку тримання під вартою в дні неявки останнього з об`єктивних причин судом залучалися інші захисники ( ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ). Із 5 лютого 2018 року захист ОСОБА_6 здійснював обраний ним захисник ОСОБА_27 , котрий представляв його інтереси до моменту ухвалення вироку 18 березня 2021 року. Водночас 17 березня 2021 року до захисту ОСОБА_6 долучилася за угодою захисник ОСОБА_14 , яка здійснювала свої повноваження до 14 січня 2022  року. Після розірвання відповідних договорів суд апеляційної інстанції залучив для участі в апеляційному розгляді захисника ОСОБА_5 .
Судовий розгляд кримінального провадження, який закінчився 18 березня 2021  року ухваленням вироку, розпочався 31 жовтня 2019 року і здійснювався за  участі захисника ОСОБА_27 , а з 17 березня 2021 року - також захисника ОСОБА_14 . Останній суд надав на ознайомлення запитувані документи в  узгодженому обсязі та час для конфіденційного спілкування з ОСОБА_6 . Натомість повторне клопотання про відкладення судового розгляду 18 березня 2021 року суд умотивовано відхилив, а подану у зв`язку з цим рішенням заяву ОСОБА_14 про відвід колегії суддів обґрунтовано залишив без задоволення. 
Ураховуючи те, що в судових засіданнях інтереси ОСОБА_6 представляв ще один кваліфікований фахівець - адвокат ОСОБА_27 , такі рішення суду не вказують на порушення права засудженого на користування юридичною допомогою захисника, вибраного на власний розсуд. Разом із цим усупереч твердженням у касаційній скарзі, клопотань про доповнення судового розгляду відповідно до правил ст. 363 КПК захисник ОСОБА_14 не заявляла.
Крім того, суд не залишив поза увагою прохання засудженого про повторне ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Фактично відмовляючи в задоволенні звернень, суд виходив із того, що ОСОБА_6 раніше надавалися матеріали, останній не заперечував ознайомлення з ними із захисником ОСОБА_13 на стадії виконання вимог ст. 290 КПК, висунуте обвинувачення не змінювалось, надалі ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_27 додатково надавалися копії матеріалів, представлених суду стороною обвинувачення (т. 14, а. 41), зібрані докази також безпосередньо досліджувались за участі сторони захисту впродовж судового слідства і  засуджений був достеменно обізнаний із їх змістом.
До того ж, як убачається з відеозаписів судових засідань, свої клопотання ОСОБА_6 мотивував помилковим уявленням про існування інших, ніж йому відомі, доказів, нібито здобутих прокурором, чого в справі немає.
З огляду на викладене, тривалість судового провадження та забезпеченість  ОСОБА_6 професійною правничою допомогою, не можна вважати, що засуджений був обмежений у часі та можливостях, необхідних для підготовки свого захисту.
Таким чином судовий розгляд справи було здійснено з додержанням закріплених у ст. 7 КПК загальних засад кримінального провадження, ухвалений вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК.
Доводів про несправедливість застосованого до засудженого заходу примусу в касаційних скаргах не відображено.
Аргументи скаржників про порушення судом апеляційної інстанції приписів гл. 31 розд. V КПК теж є неспроможними.
Відповідно до матеріалів провадження, указаний суд у змагальній процедурі ретельно перевірив доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_14 про необґрунтованість засудження, у тому числі про порушення права на захист й  ухвалення вироку незаконним складом суду, і вмотивовано з наведенням положень закону, якими він керувався, та підстав прийняття рішення залишив без задоволення апеляційні скарги сторони захисту. 
Випадки, за яких під час перегляду вироку апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити фактичні обставини та докази, унормовано ч. 3 ст. 404 КПК. Однак у цій справі законодавчих умов для проведення окреслених процесуальних дій не було встановлено, не зазначено відповідних правових підстав і в касаційних скаргах. Отже, твердження засудженого про те, що згаданий суд мав дослідити докази й допитати свідків, перебувають поза зв`язком із приписами вказаного Кодексу. 
Зміст постановленої ухвали відповідає ст. 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку й ухвали із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, про що йдеться в касаційних скаргах, у ході розгляду кримінального провадження в  порядку касаційної процедури не встановлено.
Тому подані касаційні скарги необхідно залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року стосовно  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                               ОСОБА_3