ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2025 року
м. Харків
справа № 639/3126/24
провадження № 22-ц/818/2765/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого –                Пилипчук Н.П.,
суддів –                        Маміної О.В, Яцини В.Б.,
за участю секретаря –        Львової С.А.,
учасники справи:
позивач –   ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ,
треті особи – Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) Володимира Бояра на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2025 року в складі судді Труханович В.В.
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС Іншуранс», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Позовна заява мотивована тим, що 09 березня 2024 року о 14.00 год. ОСОБА_2 , військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , солдат, старший водій НОМЕР_2 прикордонного загону, біля будинку АДРЕСА_1 , керував автомобілем Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ВЧ НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з належним йому на праві власності автомобілем Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , під його керуванням, який в подальшому зіткнувся з автомобілем Mercedes Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 . Після цього водій ОСОБА_2 здійснив рух заднім ходом та скоїв зіткнення з автобусом ПАЗ реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 , та покинув місце події, чим порушив вимоги п.п. 2.36, 12.1,12.3,2.10а Правил дорожнього руху України.
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року № 646/1989/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн.
Внаслідок ДТП йому завдано матеріальну та моральну шкоду. 
Згідно звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024, який надано суб?єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , на дату огляду 02 квітня 2024 року, становить 376 252,01 грн; вартість відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей - становить 544 865,89 грн; ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП складає 749 289,53 грн. За складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024 ним сплачено 4000,00 грн.
На час настання ДТП цивільна відповідальність відповідача була застрахована на підставі полісу № ЕР-216616079 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров?ю - 320 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну 160 000,00 грн.
03.05.2024 АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. 
Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 544865,89 грн, а ліміт страхового відшкодування 160 000,00 грн, який виплачений страховиком у повному обсязі, відповідно розмір відшкодування який покладається на особу, яка відповідно до закону має відшкодувати шкоду становить (544 856,89 грн - 160 000,00 грн.) = 384 856,89 грн. 
Крім того, для відновлення порушеного права позивача, йому також довелося звертатися до суб`єкта оціночної діяльності для встановлення вартості завданих збитків, що необхідно для визначення страхового відшкодування та звернення до суду, за що ним сплачено 4 000,00 грн. Таким чином загальна сума відшкодування матеріальної шкоди становить 388 856,89 грн.                                                                
Зазначив, що моральна шкода, яка завдана йому внаслідок ДТП, полягає: у фізичному болі та стражданнях. У ДТП він отримав тілесні ушкодження - забій грудної клітини та обличчя. До ДТП страждав на серцево-судинні захворювання, переніс інфаркт міокарду, операцію на серці. Через забій грудної клітини, а також через нервове потрясіння на місці ДТП з ним стався гострий інфаркт міокарду. Внаслідок цього він відчував фізичний біль та моральні страждання, відчуття страху за своє життя. Був змушений проходити стаціонарне лікування, витрачати на це власний час та грошові кошти, які за відсутності таких умов він міг витратити на задоволення власних потреб, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя; у душевних стражданнях яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку водія ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху, що спричинило ДТП, та залишив місце пригоди; у зв`язку з пошкодженням майна, оскільки в ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, відновлювальний ремонт потребує значних коштів, страхова виплата не покриває збитки. Через це в його житті виникли вимушені зміни. Він не може використовувати автомобіль, вимушений відшукувати кошти на ремонт, витрачати час та кошти на звернення до страхової компанії та до суду, тобто докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 50 000,00 грн.
Просив стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 438 856,89 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1  – задоволено частково, стягнуто з Військової частини № НОМЕР_1  на користь  ОСОБА_1  суму завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 388 856,89 грн; стягнуто з Військової частини № НОМЕР_1  на користь  ОСОБА_1  суму завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30 000,00 грн; стягнуто з Військової частини № НОМЕР_1  на користь  ОСОБА_1  судовий збір в сумі 4169,13 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду в.о. начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) Володимир Бояр подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у висновку № ЕР-3/04-24 не зазначено про відповідальність експерта, при проведенні оцінки вартості завданих збитків відповідач не був присутній, не був сповіщений та не був залучений. Позивачем не доведено моральну шкоду. Зазначив, що відповідач не несе відповідальність за матеріальну та моральну шкоду спричинену його військовослужбовцями, які проходять службу за мобілізацією, так як ці військовослужбовці не є працівниками ДПС України та з ними не укладався ні трудовий договір, ні контракт та вони не перебувають з відповідачем у трудових відносинах.
23 квітня 2025 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) Володимира Бояра необхідно задовольнити частково, рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди змінити в частині сум стягнення.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь  ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з доведеності заявлених позовних вимог в цій частині. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку із спричиненням шкоди здоров`ю в розмірі 30 000,00 грн, що є достатнім та співмірним із завданою йому шкодою.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 березня 2024 року о 14.00 год. ОСОБА_2 , біля будинку № 9 по шосе Карачівське у м. Харкові, керував автомобілем Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ВЧ НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , який в подальшому зіткнувся з автомобілем Mercedes Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 . Після чого, водій ОСОБА_2 здійснив рух заднім ходом та скоїв зіткнення з автобусом ПАЗ реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 , та покинув місце події, чим порушив вимоги п.п. 2.36, 12.1,12.3,2.10а Правил дорожнього руху України.
В подальшому було складено адміністративні протоколи за скоєння правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.
Відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року по справі № 646/3743/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.10 том 1). 
Власником пошкодженого автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 є позивач ОСОБА_1 (а.с.17 том 1).
Як вбачається з довідки начальника відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 від 30 липня 2024 року, солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України з 31 березня 2022 року по теперішній час. Призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період 15.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про оголошення загальної мобілізації» до військової частини НОМЕР_7 Державної прикордонної служби України (а.с.113 том 1).
Згідно з витягу наказу начальника НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби України м. Харків «Про особовий склад» від 31 березня 2022 року № 33-ОС, призначено солдата ОСОБА_2 , який прибув для подальшого проходження військової служби з Національної академії Державної прикордонної служби України, з 31 березня 2022 року, старшим водієм-слюсарем групи з ремонту автомобільної та бронетанкової техніки відділення з ремонту військової техніки (а.с.114 том 1). 
Спеціальний транспортний засіб Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 , яким керував ОСОБА_2 під час ДТП, належить Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_8 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), що підтверджується Технічним талоном транспортного засобу №DBG001364 (організація Військова частина НОМЕР_1 Держприкордонслужби) (а.с.159-160 том 1).
Згідно Полісу № ЕР-216616079 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність власника, Військовій частині НОМЕР_1 , автомобіля  Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 ,  застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія Брокбізнес» (АТ «СК «ББС ІНШУНАРС»), з лімітом відповідальності страхового відшкодування на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров?ю - 320 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну 160 000,00 грн (а.с.12,13,162 том 1).
Згідно Звіту щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024, який надано суб?єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , на дату огляду 02 квітня 2024 року, становить 376 252,01 грн; вартість відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей - становить 544 865,89 грн; ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП складає 749 289,53 грн (а.с.18-62,203 том 1).
За складання Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024 ОСОБА_1 сплачено 4000,00 грн (а.с.70 том 1).
Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» від 03.05.2024 АТ «Страхова компанія «ББС Іншуранс» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. (а.с.11 том 1).
Матеріали справи містять виписку 4809 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 про перебування з 09.03.2024 по 19.03.2024 останнього на стаціонарі у КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», у зв?язку з гострим повторним інфарктом міокарду. Крім того, надано платіжні чеки про оплату ліків (а.с.63-65, 66-67 том 1).   
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Матеріали справи свідчать про те, що сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина ОСОБА_2 та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. 
Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).
Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV). 
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
У постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 (провадження № 61-2507св23) зазначено, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи свідчать про те, що 09 березня 2024 року о 14.00 год. ОСОБА_2 , біля будинку № 9 по шосе Карачівське у м. Харкові, керував автомобілем Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ВЧ НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , який в подальшому зіткнувся з автомобілем Mercedes Sprinter реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_3 . Після чого, водій ОСОБА_2 здійснив рух заднім ходом та скоїв зіткнення з автобусом ПАЗ реєстраційний номер НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_4 , та покинув місце події, чим порушив вимоги п.п. 2.36, 12.1,12.3,2.10а Правил дорожнього руху України
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року по справі № 646/3743/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди завдано технічних пошкоджень автомобілюRenault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 .
Спеціальний транспортний засіб Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 , яким керував ОСОБА_2 під час ДТП, належить Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_8 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), що підтверджується Технічним талоном транспортного засобу №DBG001364 (організація Військова частина НОМЕР_1 Держприкордонслужби).
Матеріали справи свідчать про те, що солдат ОСОБА_2 , який прибув для подальшого проходження військової служби з Національної академії Державної прикордонної служби України, призначено з 31 березня 2022 року, старшим водієм-слюсарем групи з ремонту автомобільної та бронетанкової техніки відділення з ремонту військової техніки.
Крім того, представник відповідача у додаткових поясненнях підтвердив, що солдат ОСОБА_2 на момент ДТП, 09.03.2024 перебував на службі, що підтверджується витягом з бойового розпорядження начальника НОМЕР_8 прикордонного загону №730-ДСК від 08.03.2024. Солдат ОСОБА_2 на момент ДТП, керуючи спеціальним транспортним засобом Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 , заводський номер № НОМЕР_9 мав на це право відповідно до своїх посадових інструкцій інспектора прикордонної служби 2 категорії — водія третього відділення інспекторів прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.
Відповідно до частини другої статті 14 Закону України Про Збройні Сили України майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
Відповідно до статті 5 ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Військова частина ВЧ НОМЕР_1 (код НОМЕР_10 ) є самостійною (окремою) юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Оскільки шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, суд вважає, що саме ВЧ НОМЕР_1 несе відповідальність за спричинену позивачу пошкодженням транспортного засобу шкоду. Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є ВЧ НОМЕР_1 , то шкода підлягає відшкодуванню саме військовою частиною на підставі положень ст. 1172 ЦК України.
Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною, що вказано у правовому висновку, що викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі № 243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18), який повинен бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України.
Отже, на момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відношеннях із військовою частиною НОМЕР_1 як військовослужбовець та під час ДТП виконував службові обов`язки, тому належним відповідачем у даних правовідносинах по відшкодуванню заподіяної шкоди є саме військова частина.
Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди з військової частина НОМЕР_1 , як особи, з якою водій перебував у трудових відносинах.
Згідно Полісу № ЕР-216616079 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність власника, Військовій частині НОМЕР_1 , автомобіля  Volkswagen Т5, номерний знак НОМЕР_3 ,  застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія Брокбізнес» (АТ «СК «ББС ІНШУНАРС»), з лімітом відповідальності страхового відшкодування на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров?ю - 320 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну 160 000,00 грн.
Суд першої інстанції встановив, що за звітом суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 № ЕР-31/04-24 від 02.04.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_4 , на дату огляду 02 квітня 2024 року, становить 376 252,01 грн; вартість відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей - становить 544 865,89 грн; ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП складає 749 289,53 грн.
На рахунок  ОСОБА_1 . Акціонерним товариством «Страхова компанія «ББС Іншуранс» здійснено страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн.
Ці обставини не були спростовані відповідачем в силу статей 12, 81 ЦПК України.
На думку  ОСОБА_1 невідшкодованою залишилась завдана йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода у розмірі 384 856,89 грн ((544 856,89 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 160 000,00 грн (страхове відшкодування)).
Однак, колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц, провадження 61-1819св17, зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд апеляційної інстанції правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування необхідно вираховувати саме з вартості відновлювального ремонту, а не з вартості матеріального збитку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Військової частини  НОМЕР_1  на користь  ОСОБА_1  в рахунок відшкодування матеріальної шкодивнаслідок дорожньо-транспортної пригоди 216 252,01 грн (вартість матеріального збитку 376 252,01 грн – 160 000,00 грн страхове відшкодування). 
Посилання апелянта на те, що у висновку № ЕР-3/04-24 не зазначено про відповідальність експерта, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.
У частині шостій статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Зазначений звіт було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, а особа, яка виконувала звіт, ОСОБА_5 , є оцінювачем, зокрема, за напрямом 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюється.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20), від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20 (провадження № 61-9688св22).
Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні оцінки вартості завданих збитків відповідач не був присутній, не був сповіщений та не був залучений, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до пункту 5.2 Методики виклик заінтересованих осіб для технічного огляду здійснюється у разі потреби.
Доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано, правом на призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідач не скористався. Тобто, ці обставини не були спростовані відповідачем в силу статей 12, 81 ЦПК України.
Також, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із оплатою послуг щодо складання звіту в розмірі 4000,00 грн, а його доводи на спростування цих витрат колегія суддів вважає необґрунтованими.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, урахувавши обставини справи, істотність вимушених змін у житті позивача, характер, тривалість та обсяг заподіяних йому моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку із спричиненням шкоди здоров`ю в розмірі 30 000,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 57,02%, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2502,36 грн підлягає стягненню з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково на 42,98 %, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2687,84 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 .
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ОСОБА_1 на користь ВЧ НОМЕР_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 185,48 грн (2687,84 грн – 2502,36 грн).
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) Володимира Бояра – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2025 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити в частині сум стягнення.
Стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 216 252,01 грн.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2025 року в частині стягнення витрат, пов`язаних із оплатою послуг щодо складання звіту та стягнення моральної шкоди – залишити без змін.
Здійснити перерозподіл судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 185,48 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                Н.П. Пилипчук

Судді                                                                        О.В. Маміна

       В.Б. Яцина