ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 р. 	Справа № 480/8703/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2024, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, по справі № 480/8703/23
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті                        
про визнання протиправним та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
В серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі за текстом - відповідач, апелянт,  владний суб`єкт), в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 342860 від 07.08.2023р., якою стягнуто з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року позов ОСОБА_1  - задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 342860 від 07.08.2023р. 
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати на правничу допомогу  в розмірі 3000 грн.
Державна служба України з безпеки на транспорті не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано те, що позивачем,  як автомобільним перевізником було допущено порушення ст 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: при перевезенні пасажирів по маршруту Суми -Ромни для власних потреб на момент перевірки відсутній список пасажирів яких перевозять, завірений підписом перевізника.  
Вказує, що наданий під час перевірки список пасажирів не відповідає вимогам Закону №2344-ІІІ, оскільки його оформлено з порушеннями – список не завірений перевізником.
Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі та уникнення надмірного формалізму, невірно встановивши в рішенні, що неналежне оформлення списку пасажирів, не надає право контролюючому органу кваліфікувати такі дії як відсутність такого списку. Тоді як санкція абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-II передбачена саме за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
ОСОБА_1 зареєстрований в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань як фізична особа підприємець, види діяльності: 49.39 «Інший пасажирський наземний транспорт».
Відповідно до направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 19.06.2023р. № 015953, 21.06.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки в м. Суми на вул. Роменській в районі АЗС «АNР» проведена рейдова перевірка, під час якої зупинений транспортний засіб марки Mercedes Benz, реєстраціний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Під час перевірки виявлено порушення: при перевезенні пасажирів по маршруту Суми - Ромни для власних потреб, на момент перевірки відсутній список пасажирів яких перевозять, завірений підписом перевізника, чим порушена ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
За результатами перевірки складено акт № 023271 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.06.2023. 
Водій був ознайомлений з актом та зазначив, що копію отримав.
Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням повідомлення про розгляд справи на адресу позивача, отримане ним 24.07.2023.
За результатами розгляду справи, на підставі акту рейдової перевірки №023271 винесено: постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.08.2023 № 342860, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17 000 грн на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дійшов помилкового висновку про те, що позивач як автомобільний перевізник у розумінні Закону № 2344-ІІІ, має нести відповідальність, визначену абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ у вигляді адміністративно-господарського штрафу за відсутність документів, визначених статтею 39 Закону № 2344-ІІІ.  Під час проведення перевірки список пасажирів був в наявності. Недоліки в оформленні зазначеного документу не є підставою для притягнення до відповідальності передбаченої абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ. 
Судова колегія апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає  Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини 12  статті 6 Закону № 2344-III  державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу частини 7  статті 6 Закону № 2344-III  центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті;  контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.
          Приписами частини 14  статті 6 Закону № 2344-III  визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з частиною 1статті 39 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Абзацами 2-3 ч.10 ст.39 Закону № 2344-II визначено документи на перевезення пасажирів автобусами для власних потреб:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством України.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567  в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1567).
          В силу пунктів 21, 22 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
          Приписами пункту 25 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
          В силу частини першої  статті 60 Закону № 2344-ІІІ  за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями  39  і  48  цього  Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведених норм слідує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, передбачених  статтею 39 Закону № 2344-III  зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника, інші документи, передбачені законодавством, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
          Матеріалами справи підтверджується, не заперечується сторонами, що під час проведення перевірки уповноваженими особами водієм був наданий список пасажирів, яких перевозить. В списку зазначена одна особа. Факт перевезення однієї особи також підтверджується і відеозаписом з бодікамери ОСОБА_2 , головного спеціаліста відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області, здійснений під час перевірки (а.с.52). Зазначений список містить прізвище та ініціали особи пасажира, а також відмітки лікаря та механіка.
Враховуючи вище зазначені обставини колегія суддів погоджується з висноками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1  адміністративно-господарських санкцій (штрафу) на підставі абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Посилання апелянта на правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки список пасажирів не був завірений підписом перевізника, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки неналежне оформлення списку пасажирів (який був у наявності у водія) не становить складу правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідно до якої санкція застосовується за  відсутність такого списку.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до  ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом ч. 1  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі № 480/8703/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін