ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/20207/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,     
  
          розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 в адміністративній справі №160/20207/24 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                          ВСТАНОВИВ:

25.07.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці з дати звернення – 01.12.2015, з компенсацією втрати частини доходу та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 в адміністративній справі №160/20207/24 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 на підставі її заяви про призначення пенсії від  01.12.2015. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 в адміністративній справі №160/20207/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Позивач ОСОБА_1 , 1948 року народження, 01.12.2015 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії за віком. 
Листом від 29.02.2016 № 1796/05/27 Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська повідомило про відмову у призначенні пенсії з наступних причин:
- у паспорті громадянина України для виїзду за кордон наявна відмітка про постійне проживання в Німеччині та перебування на консульському обліку у Посольстві України у ФРН відділення в Бонні;
- у заяві на призначення пенсії зазначено, що ОСОБА_1 проживає в місті Кельн, Німеччина, що порушує вимоги п. 1.1 Порядку;
- у довідці від 01.12.2015 № 42881, виданої Єдиним абонентським відділом Жовтневого району, зазначено, що ОСОБА_1 знята з реєстрації 24.07.1998, чим порушено вимоги пунктів 1.1, 2.1, 2.9 Порядку;
- у документах пенсійної справи відсутній паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України, а також посвідка на постійне проживання в Україні, що порушує вимоги пункту 2.22 Порядку.
Не погодившись з такою позицією відповідача, позивач звернулась до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі № 200/21906/17 визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська № 1796/05/27 від 29.02.2016 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 01.12.2015 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Рішення набрало законної сили 06.07.2021.
23.06.2024 представник позивача Акерман Олег Матвійович звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, у якій просив: повідомити стан виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 04.06.2021 по справі № 200/21906/17; надіслати довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.12.2015 по червень 2024 року та виписку з протоколу про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії; пенсію виплачувати в АТ "Ощадбанк" відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам; виплатити компенсацію втрати частини доходу за невиплату пенсії з дати звернення із заявою про призначення 01.12.2015; повідомити дату та спосіб виплати. 
До заяви представником ОСОБА_1 Акерманом Олегом Матвійовичем були додані довіреності від 17.06.2024 та 30.10.2014, а також заява від 19.06.2024.
Судом встановлено, що до матеріалів справи додана заява від 19.06.2024 (аркуш справи 11), а саме: заява про виплату пенсії або грошової допомоги, складена від імені ОСОБА_1 з проханням належні їй суми пенсії перераховувати на її поточний рахунок, відкритий у НОМЕР_1 ОПЧ Одеське РУ. Зазначено, що працівником банку проведено ідентифікацію клієнта. На заяві міститься підпис ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що підпис ОСОБА_1 на заяві від 19.06.2024 візуально не схожий на підпис ОСОБА_1 на посвідченій нотаріально довіреності від 30.10.2014, яка міститься у справі на аркуші 12. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.07.2024 повідомлено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі № 200/21906/17, виконано. На виконання зазначеного рішення суду прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , з детальними роз`ясненнями причини відмови:
- у паспорті громадянина України для виїзду за кордон наявна відмітка про постійне проживання в Німеччині та перебування на консульському обліку у Посольстві України у ФРН відділення в Бонні;
- у довідці від 01.12.2015 № 4288, виданої Єдиним абонентським відділом Жовтневого району, зазначено, що ОСОБА_1 знята з реєстрації 24.07.1998, чим порушено вимоги пунктів 1.1, 2.1, 2.9 Порядку;
- у документах пенсійної справи відсутній паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України, а також посвідка на постійне проживання в Україні, що порушує вимоги пункту 2.22 Порядку.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенії, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною 4 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Отже, кожен громадянин України, має право на вибір місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, включаючи право на пенсійне забезпечення.
При цьому Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).
Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, та громадянам інших країн, які переїхали на постійне проживання до України, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).           
В даному випадку відсутність відповідної міжнародної угоди між Україною та Ізраїлем не може бути підставою для позбавлення громадянина України гарантованого йому державою права на отримання пенсії у старості.
Позивачка, не залежно від часу проживання в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
Базовим законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Частиною 1 статті 44 цього Закону встановлений порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
На виконання названих норм Закону № 1058-IV постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).
Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).
Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 від 25.11.2005 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.
Цим же пунктом із змінами згідно з постановою Правління Пенсійного фонду № 29-1 від 26.12.2018 передбачено, що документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отже, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі №1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.
В спірному випадку позивачка на час звернення до Пенсійного фонду України із заявою від 19.08.2021 не проживає та не зареєстрований на території України. При цьому позивачка, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянкою України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави. Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 року у справі №489/89/17.
Відповідно до п.1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.           
Перелік документів, необхідних для призначення пенсії, міститься в п.2.1 вказаного Порядку.
Відповідно до п.2.22 вказаного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
Відповідно до п.2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
За правилами п.4.1 наведеного вище Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Згідно з п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3)перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку №22-1).
Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
Таким чином, суд апеляційної інстанції за встановлених у справі обставин вважає, що позивачка має всі необхідні умови і має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1.
Оскільки відповідач після отримання заяви позивачки від 01.12.2015 не здійснив жодних визначених Законом дій щодо призначення позивачу пенсії за віком, він тим самим порушив право особи на отримання пенсійних виплат.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що як вказано Верховним Судом України у рішенні від 24.11.2015 у справі № 816/1229/14, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів ст.245 КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.
Таким чином, виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою повного захисту прав позивачки відповідач має бути зобов`язаний призначити ОСОБА_1  пенсію за віком і задоволення позову в цій частині не свідчить про втручання в дискреційні повноваження відповідача.
Суд також враховує положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24 березня 1988 року.
При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що будь-яка норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними.
Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних inter alia п.1 статті 8 Конвенції.
Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.
Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.
Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.
Таким чином, суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одного з двох рішень суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 в адміністративній справі №160/20207/2 - без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов