Дата документу 01.07.2025 Справа № 335/9615/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/9615/24         Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І. Провадження № 22-ц/807/1135/25         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 липня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кухаря С.В.,  Трофимової Д.А., Бєлової А.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Оржонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі», третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Концерну «Міські теплові мережі», третя особа Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 16 жовтня 023 року приблизно об 11:35 годині у м. Запоріжжі на перехресті вул. Південноукраїнська та пр. Соборний, яке регулюється сигналами світлофора, рухаючись на зелений сигнал світлофора, водій транспортного засобу Кобальт KDM-6000, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з Концерн «Міські теплові мережі» в робочий час на службовому автомобілі, який належить роботодавцю, виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу та здійснив зіткнення з транспортним засобом Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в зустрічному напрямку, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/10304/23 від 24 квітня 2024 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП.

Відповідно до експертного транспортно–товарознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого КТЗ № 92 від 11 листопада 2023 року складеного судовим експертом Шаховим О.В., вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля марки Audi A4 реєстраційний номер НОМЕР_3 , у результаті пошкодження останнього в ДТП 16 жовтня 023 року складає 486 445, 68 грн. Позивачкою на відновлення пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП від 16 жовтня 2023 року фактично витрачено 491 163, 00 грн.

ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213399874, забезпечений транспортний засіб Кобальт КD, реєстраційний номер НОМЕР_4 , страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну -160000,00 грн, франшиза за полісом 0, 00 грн. Позивачка звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку. За результатами проведеного страховиком з`ясування обставин настання страхового випадку було визначено, що до виплати позивачці підлягає страхове відшкодування у сумі 160000, 00 грн. 30 жовтня 2023 року страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди щодо відновлюваного ремонту автомобіля ( 491163, 00 грн) виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування (160000, 00 грн) становить 331 163, 00 грн.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги 26 вересня 2024 року просить стягнути з Концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 завдані матеріальних збитків у розмірі 331163, 00 грн, витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого транспортному засобу у розмірі 4 500, 00 грн, що разом становить у сумі 335663, 00 грн, судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 356,63 грн, а всього у розмірі 339019, 63 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 326 445 гривень 68 копійок та витрати на проведення експертного транспортного-товарознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, завданого КТЗ у розмірі 4 500 гривень 00 копійок, а всього 330 945 гривень 68 копійок
Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3309 гривень 63 копійок.
В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування  судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року скасувати у задоволенні позову відмовити. 
Узагальненими доводами  апеляційної скарги є те,  що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що внаслідок ДТП від 16 жовтня 2023 року на відновлення пошкодженого транспортного засобу з матеріалами та запчастинами позивачкою фактично витрачено 491163,00 грн, що підтверджується актом № 20167 приймання-передачі виконаних робіт від 14 лютого 2024 року наданим ФОП « ОСОБА_3 », оскільки видаткова накладна, акт приймання виконаних робіт вважається документом первинного обліку та не є розрахунковим документом. Таким чином позивач не довів фактичну вартість ремонту автомобіля, а суд першої інстанції наведений факт визнав встановленим.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до відповіді на відзив Концерн «МТМ» посилається на обставини викладені ними у апеляційній скарзі, які просить врахувати при ухвалені рішення та задовольнити їхню апеляційну скаргу в повному обсязі. 

Третя особа, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування", будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент ДТП, яке сталося 16 жовтня 2023 року, водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Концерном «Міські теплові мережі» та в робочий час здійснив ДТП на службовому автомобілі, який належить його роботодавцю. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль ОСОБА_1 марки „Audi A4” реєстраційний номер  НОМЕР_3 . Відповідно до висновку експертного  транспортно- товарознавчої експертизи № 92 від 11.11.2023 складеного судовим експертом Шаховим О.В. вартість відновлюваного ремонту, завданого власнику зазначеного автомобіля  складає 486445, 86 грн.Визначаючи розмір заподіяного позивачу матеріального збитку,  суд виходив з доведеності підстав для відшкодування заподіяних збитків, та визначив його як різницю  між  вартістю відновлюваного ремонту, ( 486445, 68) завданого власнику зазначеного автомобіля, встановлений висновком експерта № 92 від 11.11.2023 та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі страхової суми (ліміту відповідальності) - 160000 грн, що становить у розмірі 326445, 68 грн ( 485445,86-160000). Зазначена сума підлягає стягненню з Концерн «Міські теплові мережі», працівник якого є винуватцем ДТП. За проведення експертного дослідження позивачкою сплачено ФОП ОСОБА_4 4500 грн, що підтверджується рахунком № 778 від 01 листопада 2023 року, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2023 року приблизно об 11:35 годині у м. Запоріжжі на перехресті вул. Південноукраїнська та пр. Соборний, яке регулюється сигналами світлофора, рухаючись на зелений сигнал світлофора, водій транспортного засобу Кобальт KDM-6000 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу та здійснив зіткнення з транспортним засобом „Audi A4”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася в зустрічному напрямку, в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.Чим порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 335/10304/23 від 24 квітня 2024 року водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП. Постанова набула законної сили 06 травня 2024 року (а.с.16-20).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає додатковому доведенню.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Кобальт КD, реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким є відповідач на момент вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування", що підтверджується полісом №213399874.. Страхова сума ( ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить – 160000, 00 грн, що вбачається зі змісту пояснень ПАТ «Страхова компанія « Арсенал Страхування від 03 квітня 2025 року № 15214 (а.с.109-110).

Відповідно до письмових пояснень ПрАТ «СК «Арснал Страхування», 30 жовтня 2023 ПрАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн (розмір сукупного ліміту своєї відповідальності) (а.с.109-110).

Відповідно до висновку транспортно–товарознавчої експертизи з визначення розміру шкоди, завданої власнику КТЗ № 92 від 11 листопада 2023 року складеного судовим експертом Шаховим О.В., вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля марки „Audi A4” реєстраційний номер НОМЕР_3 , у результаті пошкодження останнього в ДТП 16 жовтня 2023 року складає 486 445, 68 грн та розмір матеріальної шкоди, завданої власникові зазначеного автомобіля марки у результаті пошкодження останнього в ДТП 16 жовтня 2023 року складає 265 747,58 грн (а.с.22-54).

Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_4 № 778 від 01 листопада 2023 року платником якого є ОСОБА_1 за визначення матеріального збитку „Audi A4”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , завданого КТЗ становить 4 500,00 грн (а.с.55).

Відповідно до акту № 20167 прийому здачі виконаних робіт ФОП ОСОБА_3 замовником якого є ОСОБА_1 вбачається, що було проведено відновлений ремонт автомобіля „Audi A4”, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вартість відновлюваного ремонту зазначеного автомобіля з матеріалами та запчастинами, внаслідок ДТП від 16 жовтня 2023 року становить 491 163, 00 грн.( с.59-60).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме,  шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування"  визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно до положень вказаних норм відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20).

Системний аналіз п. 32.7 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 426/16825/16-ц (провадження N 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Проаналізувавши викладене та врахувавши, що те, що виплаченого ОСОБА_1 страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди в порядку ст. 1194 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що різниця підлягає стягненню саме з Концерну «МТМ».

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 у справі № 753/21177/16-ц (провадження М 61-28918сві8) дійшов висновку, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року Ng 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Матеріалами справи підтверджено та визнається сторонами, що страховиком на користь позивачки в рахунок погашення шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, сплачено 160000 грн.
Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та виплати суми страхового відшкодування страховою компанією.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому "Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів", затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 цього ж Закону, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна, зокрема, щодо розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.
Відповідно до ст. 83 діючого ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. 

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Як видно із Висновку транспортно-товарознавчої експертизи з визначення розміру шкоди, завданого власнику КТЗ №92 від 11 листопада 2023 року експерта ОСОБА_4 , який має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта по спеціальності 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», у ньому вказано, що висновок підготовлено на замовлення ОСОБА_1 , та що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність (а.с. 22).

Відповідно до висновку транспортно–товарознавчої експертизи з визначення розміру шкоди, завданої власнику КТЗ № 92 від 11 листопада 2023 року складеного судовим експертом Шаховим О.В., вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля марки „Audi A4” реєстраційний номер НОМЕР_3 , у результаті пошкодження останнього в ДТП 16 жовтня 2023 року складає 486 445, 68 грн та розмір матеріальної шкоди, завданої власникові зазначеного автомобіля марки у результаті пошкодження останнього в ДТП 16 жовтня 2023 року складає 265 747,58 грн (а.с.22-54).

З матеріалів справи убачається, що наданий позивачкою висновок відповідачем не оспорювався, в судовому порядку недійсним не визнавався, клопотання про повторну оцінку не заявлялось. Отже, колегія суддів вважає його таким, що визнається сторонами, зокрема і апелянтом.

Отже, з аналізу наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку, що встановлена у висновку судового експерта № 92 від 11 листопада 2023 року вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля марки „Audi A4” реєстраційний номер НОМЕР_3 , у результаті пошкодження останнього в ДТП 16 жовтня 2023 року, що складає 486 445, 68 грн, виплата страхового відшкодування у розмірі 160000, 00 грн, є належними та допустимими доказами завданого матеріального збитку автомобілю позивачки внаслідок ДТП винною особою водієм ОСОБА_2 , який перебував у трудвих відносинах з Концерн «Міські теплові мережі» в робочий час, здійснив ДТП на автомобілі, який належить роботодавцю, яка мала місце 16 жовтня 2023 року.
Зазначений висновок судового експерта № 92 від 11 листопада 2023 року щодо вартості відновлюваного ремонту автомобіля марки „Audi A4” реєстраційний номер НОМЕР_3 у розміру 486 445, 68 грн, відповідачем не спростовано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягненню з Концерну «Міські теплові мережі», працівник якого є винуватцем ДТП, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між вартістю відновлюваного ремонту, що відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи №92 від 11 листопада 2023 року становить 486446, 68 грн та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі страхової суми (ліміту відповідальності) у розмірі 160000, 00 грн, що становить у розмірі 326445,68 грн (486445,68 грн -160000,00 грн).

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимим доказами фактично витраченої суми на відновлення транспортного засобу у розмірі 491 163 грн, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як убачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 взяв до уваги розмір відновлюваного ремонту автомобіля, завданої автомобілю позивачки, який складає 486445, 68 грн та встановлений висновком транспортно-товарознавчої експертизи № 92 від 11 листопада 2023 року, тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача різницю між розміром відновлюваного ремонту автомобіля та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі страхової суми (ліміту відповідальності), що становить у розмірі 326 445, 68 грн, та обгрунтовано стягнув витрати понесені позивачем на проведення експертного транспортного – товарознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, що становить 4500, 00 грн, які були сплачені позивачкою на користь експерта.

З огляду на зазначене, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 61, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» – залишити без задоволення. 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повна постанова складена 02 липня 2025 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кухар С.В. 	Трофимова Д.А.