ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/5234/24
Номер провадження 22-ц/818/2079/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2025 року         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р., 
представника позивача прокурора відділу ХОП Клейн Л.В., 
представника ОСОБА_1 адвоката Рябініна С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року в складі судді Гримайло А.М. по справі № 642/5234/24 за позовом керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності за територіальною громадою,- 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянов Володимир Борисович звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності за територіальною громадою.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О. С. від 18 грудня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на гараж літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 (гараж 1), на підставі довідки та технічного паспорту від 11 грудня 2017 року, виданих ТОВ «Київська проектна компанія», а також листа від 05 червня 2014 року, виданого КП «Жилкомсервіс».
Вказав, що документи, надані відповідачем державному реєстратору, не відповідали вимогам законодавства, право власності на нерухоме майно не підлягало реєстрації, оскільки правовстановлюючі документи як на нерухоме майно, так і на земельну ділянку під цим майном були відсутні. Оскільки у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідні дозвільні документи на будівництво гаражу, тому гараж є об`єктом самочинного будівництва.
Жодних правовстановлюючих документів, якими б підтверджувалась належність ОСОБА_1 відповідного об`єкта нерухомого майна, наявність документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію вказаного закінченого будівництвом об`єкта, присвоєння йому у встановленому законом порядку відповідної поштової адреси, ні означені технічний паспорт та довідка, ні інші матеріали реєстраційної справи не містять.
Інформація про видачу листа від 05 червня 2014 року від імені КП «Жилкомсервіс» в розпорядженні цього підприємства відсутня.
Присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна є компетенцією уповноважених державних органів (органів місцевого самоврядування), а тому сама по собі довідка ТОВ “Київська проектна компанія” із зазначеною в ній інформацією про адресу об`єкта нерухомого майна не є належним документом, який підтверджує адресу відповідного об`єкта. Рішенням державного реєстратора узаконено самовільне присвоєння номеру об`єкту нерухомості.
У подальшому 14 серпня 2019 року державним реєстратором Печенізької районної державної реєстрації Харківської області Зоткіним С. В. прийнято рішення про державну реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна, відповідно до яких «гараж літ. «А-1» змінено на «гаражний бокс № 1 літ. «А-1», адресу вказаного об`єкта ( АДРЕСА_2 ) змінено на: АДРЕСА_1 ; з Державного реєстру прав видалено довідку ТОВ «Київська проектна компанія» від 11 грудня 2017 року № 11 та додано довідку ФОП ОСОБА_2 від 26 липня 2019 року.
Однак, державну реєстрацію змін державним реєстратором проведено на підставі технічного паспорта та довідки про зміну назви адреси об`єкта нерухомого майна, яка суперечить іншим матеріалам реєстраційної справи, а саме за відсутності документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також за відсутності належних документів про присвоєння та зміну відповідної адреси.
Оскільки ОСОБА_1 право власності на відповідний об`єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку не набуто, то й державна реєстрація змін щодо назви адреси такого об`єкта відбулась з порушеннями вимог Закону.
Такими діями державних реєстраторів порушено інтереси громади м. Харкова, представником якої є Харківська міська рада, оскільки своїми рішеннями вони фактично легалізували самочинне будівництво на території міста Харкова, яке проведено на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності.
Звернення прокурора з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій щодо самочинного будівництва, а також щодо реєстрації права власності територіальна громада м. Харкова позбавлена можливості використовувати земельну ділянку під об`єктом самочинного будівництва, у той час як орган місцевого самоврядування - Харківська міська рада, яка здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження землею комунальної власності, не здійснює захисту.
Просив усунути перешкоди територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: 
- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на гаражний бокс № НОМЕР_1 літ.«А-1», загальною площею 28 кв м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440704063101) та закриттям розділу 1440704063101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 
- визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований гаражний бокс № 1 літ.«А-1», загальною площею 28 кв м, за адресою по АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язання ОСОБА_1 передати територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради гаражний бокс № 1 літ.«А-1», загальною площею 28 кв м, розташований за адресою по АДРЕСА_1 , шляхом укладення акту прийому – передачі, судові витрати покласти на відповідача.
17 вересня 2024 року представник відповідача адвокат Рябінін С.В. подав до суду відзив на позов, в якому просив закрити провадження у справі. Відзив мотивовано тим, що Київським районним судом м. Полтави була розглянута справа № 642/4278/21 з тим самим предметом та з тих же підстав, у задоволенні позову відмовлено, рішення набрало чинності, позивачем не оскаржено. Крім того, прокурором не підтверджено наявність підстав для представництва інтересів Харківської міської ради, він не обґрунтував належним чином її бездіяльність.
Також 17 вересня 2024 року представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, мотивовану тим, що позивач міг довідатись з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно ще в грудні 2017 року.
24 вересня 2024 року керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянов В.Б. подав до суду відповідь на відзив. Вказав, що у справі № 642/4278/21 суд першої інстанції погодився з доводами прокурора, що державна реєстрація права власності на гараж за ОСОБА_1 проведена з порушенням вимог законодавства, оскільки будівництво гаражу здійснено самочинно, без дозвільних документів на будівництво та відведення в установленому порядку земельної ділянки, однак у задоволенні позову відмовлено, оскільки прокурором обрано неефективний спосіб захисту. Визнання права власності на самочинно збудований об`єкт будівництва є належним способом захисту інтересів держави, який не порушує права інших осіб, оскільки вони мають право на відшкодування витрат на будівництво. Вказана категорія позовів є позовами негаторного характеру, позовна давність на такі позови не розповсюджується, і такі позови можуть бути пред`явлені протягом часу, коли порушення триває. Звернення прокурора з позовом у даному випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій щодо самочинного будівництва, а також щодо реєстрації права власності територіальна громада м. Харкова позбавлена можливості використовувати земельну ділянку під об`єктом самочинного будівництва. Органом місцевого самоврядування не вжито жодних заходів щодо усунення порушень інтересів територіальної громади з боку ОСОБА_1 . Також органом місцевого самоврядування не вжито заходів щодо поновлення інтересів територіальної громади у порядку, передбаченому ст. 152 ЗК України, ст. 376 ЦК України, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, або визнання права власності на самочинно збудоване майно. Незважаючи на неодноразові звернення прокурора до Харківської міської ради, дотепер заходів щодо поновлення інтересів територіальної громади міста Харкова органом місцевого самоврядування не вжито, що призводить до негативних наслідків у вигляді незаконного заволодіння фізичною особою комунальним майном – земельною ділянкою, та створює можливість отримати права на неї поза конкурсною процедурою. Унаслідок нездійснення захисту згадані інтереси територіальної громади міста Харкова залишилися незахищеними, тому прокуратура змушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів територіальної громади міста Харкова.
08 жовтня 2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення представника відповідача – адвоката Рябініна С.В., згідно з якими позивач жодним чином не спростував, що ним не подано тотожного позову; поданий позов є віндикаційним, а не негаторним, тому на нього розповсюджується позовна давність; прокурор не спростував відсутність у нього повноважень на подання позову від імені Харківської міської ради.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року позовну заяву керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова В.Б. – задоволено частково. Усунуто перешкоди територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради у здійсненні права на користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання за Харківською міською радою права власності на самочинно збудований гаражний бокс № 1 літ. «А-1», загальною площею 28 кв м, за адресою по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 передати територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради гаражний бокс № 1 літ. «А-1», загальною площею 28 кв м, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 844,80 грн та 1211,20 грн.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 22 січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Рябінін С.В. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання щодо судових витрат. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом проігноровано той факт, що позивач вже подавав позов до того ж самого відповідача з тих самих підстав та з тим самим предметом у справі № 642/4278/21, у задоволенні якого йому відмовлено. Інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо скасування права власності відповідача на гаражний бокс. Поданий позов є віндикаційним, а не негаторним, тому на нього розповсюджується позовна давність, строк якої пропущено. Суд не встановив, чи звертався власник гаражу чи позивач до компетентного органу щодо прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова у такому прийнятті, чи є порушення будівельних норм і правил істотними. Суд перебрав на себе повноваження органів, до компетенції яких входить надання відповідних дозволів на введення в експлуатацію, встановив на власний розсуд, що гараж відповідає всім будівельним нормам, та сам прийняв його до експлуатації. Відповідачу при цьому не надано жодної компенсації. Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог, адже позивач просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності за територіальною громадою. Прокурором не підтверджено наявність підстав для представництва інтересів Харківської міської ради.
27 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянов В.Б. подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відзив мотивовано тим, що позов у справі № 642/4278/21 не є тотожним, у його задоволенні суд першої інстанції відмовив через обрання неефективного способу захисту. Органом місцевого самоврядування не вжито жодних заходів щодо усунення порушень інтересів територіальної громади з боку ОСОБА_1 . Також органом місцевого самоврядування не вжито заходів щодо поновлення інтересів територіальної громади у порядку, передбаченому ст. 152 ЗК України, ст. 376 ЦК України, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, або визнання права власності на самочинно збудоване майно. Незважаючи на неодноразові звернення прокурора до Харківської міської ради, заходів щодо поновлення інтересів територіальної громади міста Харкова органом місцевого самоврядування не вжито. Ця бездіяльність призводить до негативних наслідків у вигляді незаконного заволодіння фізичною особою комунальним майном – земельною ділянкою, та створює можливість отримати права на неї поза конкурсною процедурою. Внаслідок нездійснення захисту згадані інтереси територіальної громади міста Харкова залишилися незахищеними. На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» окружною прокуратурою попередньо, до звернення з цим позовом до суду, повідомлено Харківську міську раду щодо прийняття рішення про представництво інтересів держави в її особі (лист від 20.08.2024 № 50-103- 5767вих-24). Отже, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах та підстави для подання позову. Заявлений позов слід розглядати як негаторний, який може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення, підстав застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не вбачається. Для задоволення вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво за власником земельної ділянки відсутня необхідність у встановленні обставин можливості безпечної експлуатації такої будівлі, з огляду на нормативно закріплену процедуру прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів, на які визнано право власності за рішенням суду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рябініна С.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача прокурора відділу ХОП Клейн Л.В., яка проти скарги заперечвала, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О. С. від 18 грудня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на гараж літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 (гараж 1), на підставі технічного паспорту від 11 грудня 2017 року, виданого ТОВ «Київська проектна компанія», а також листа від 05 червня 2014 року, виданого КП «Жилкомсервіс» (а.с. 14-17).
При цьому, дозвіл на установку металевого гаража за адресою: АДРЕСА_3 , було надано рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради Харківської області № 411 від 23 грудня 2003 року іншій особі - ОСОБА_3 , інваліду 1 групи по зору (а. с.27). 
Проект гаража був розроблений «Міськпроект» у 2004 році для ОСОБА_3 (а.с. 28-30). 
Також ОСОБА_3 був укладений договір на право тимчасового користування гаражем за вказаною адресою з КПЖРЕП Ленінського району (а.с. 33).
З листа від 05 червня 2014 року, виданого КП «Жилкомсервіс» на ім`я ОСОБА_3 , вбачається, що в результаті інвентаризації металевому гаражу присвоєно реєстраційний номер 1 (а.с. 31-32).
Разом з тим, інформація про видачу листа від 05 червня 2014 року від імені КП «Жилкомсервіс» в розпорядженні цього підприємства відсутня, що підтверджується відповіддю на лист прокуратури від 15 серпня 2024 року (а.с. 43 зворот).
З довідки ТОВ «Київська проектна компанія» від 11 грудня 2017 року № 17 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено технічну інвентаризацію нежитлової будівлі – гаражу № 1 літ. «А-1» загальною площею 28.0 кв м, побудованому в 1990 році, якому присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 , гараж № НОМЕР_1 . Також 11 грудня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт (а.с. 52-53).
18 травня 2018 року між ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу № П/0126-2 гаражу літ. «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; договір про користування електроенергією, акти відповідності (а. с. 34-41).
У подальшому 14 серпня 2019 року державним реєстратором Печенізької районної державної реєстрації Харківської області Зоткіним С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію змін об`єкта нерухомого майна, відповідно до яких «гараж літ. «А-1» змінено на «гаражний бокс № 1 літ. «А-1», адресу вказаного об`єкта ( АДРЕСА_2 ) змінено на: АДРЕСА_1 ; з Державного реєстру прав видалено довідку ТОВ «Київська проектна компанія» від 11 грудня 2017 року № 11 та додано довідку ФОП ОСОБА_2 від 26 липня 2019 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 07 серпня 2024 року (а. с. 14-20).
Згідно довідки ФОП ОСОБА_2 від 26 липня 2019 року б/н виконано згідно замовлення ОСОБА_1 щодо проведення робіт з інвентаризації нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , обстеженням встановлено, що гараж боксового типу № 1 загальною площею 28,0 кв м, побудований у 1990 році, фактично розташований за адресою: АДРЕСА_1 , назва «гараж» змінена на назву «гараж боксового типу» згідно ДБН (а.с. 19-20).
Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 11 квітня 2024 року у справі № 642/4278/21, яке набрало законної сили 14 травня 2024 року, у задоволенні позову Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О. С., Державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Зоткіна С.В. про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності - відмовлено через обрання прокурором неналежного та неефективного способу захисту порушеного права (а. с. 21-23).
29 травня 2024 року Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова Харківської області звернулась до Харківської міської ради з листом, у якому запропоновано упродовж місяця звернутись з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості - гаражний бокс № 1 літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визначитись із вибором однієї з передбачених законом взаємовиключних вимог про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці або про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю; повідомити прокуратуру про ефективний, з позиції ХМР, спосіб захисту порушеного права та про результати розгляду листа; повідомлено ХМР про використання прокурором права на подання такої позовної заяви у разі не звернення ХМР до суду з відповідним позовом. (а. с. 24-26). 
Як вбачається з відповіді Департаменту земельних відносин ХМР від 28 червня 2024 року, визначено більш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів міської ради визнання за територіальною громадою права власності на гаражний бокс № 1 літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; підтверджено право прокуратури на звернення до суду в інтересах ХМР з відповідним позовом (а. с. 42). 
Листом Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області від 20 серпня 2024 року ХМР повідомлено про прийняття прокуратурою рішення про здійснення представництва інтересів держави в суді в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за територіальною громадою (а. с. 47-48).
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 12 ЗК України  до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.
Відповідно до частини 1, 2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Згідно частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина 1 статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини 2 статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина 2 статті 373 ЦК України).
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини п1 та 2 статті 319 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва.
Стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю.
Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18).
З огляду на викладене, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.
Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою.
Отже, самочинно побудоване нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за жодною особою, все одно обмежує власника відповідної земельної ділянки в користуванні та розпорядженні такою земельною ділянкою.
Права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.
Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Частинами 3 - 5 статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке:
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Визнання права власності в порядку частини 3 або 5 статті 376 ЦК України призводить до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна - або особі, яка здійснила самочинне будівництво, надається земельна ділянка у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно як обов`язкова умова для визнання права власності на таке майно (частина 3 статті 376 ЦК України); або право власності на самочинно збудоване нерухоме майно визнається за особою - власником земельної ділянки (частина 5 статті 376 ЦК України).
Отже, застосування положень частини 3 або 5 статті 376 ЦК України призводить до вирішення спору між особою - власником земельної ділянки та особою, що здійснила самочинне будівництво, і, зокрема, захищає права власника земельної ділянки.
Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20).
Тобто відповідно до приписів частин 3 та 5 статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті.
Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Судове рішення про визнання права власності є підставою для державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості з огляду на положення пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості).
Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22, провадження № 12-39гс23, та є усталеними у практиці Верховного Суду.
Таким чином, юридичні перешкоди для власника земельної ділянки, які виникли внаслідок зазначеної реєстрації, усуваються внаслідок задоволення судом належних позовних вимог:
1) або про знесення самочинно побудованого нерухомого майна (внаслідок демонтажу якого на підставі пункту 1 частини 1, частини 2 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» закриваються відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційна справа);
2) або про визнання права власності на самочинно побудоване майно (таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності на відповідне майно згідно з пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно») (постанови Верховного Суду від 26 лютого 2025 року у справі № 522/18134/20, провадження № 61-13136св24, від 04 червня 2025 року у справі № 205/9571/18, провадження № 61-15500св23).
Встановивши, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташовано нерухоме майно – гараж, належить територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради та віднесена до земель комунальної власності, і Харківською міською радою не приймалось жодних рішень з приводу надання ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки для будь-яких цілей, а також, що будівництво здійснено без відповідних дозвільних документів, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що спірний гараж є самочинним будівництвом, та визнав за Харківською міською радою як власником земельної ділянки право власності на цей об`єкт.
Враховуючи, що самочинна забудова зведена на земельній ділянці комунальної власності, яку міська рада відповідачу для вказаної мети не відводила, задоволення вимоги щодо визнання права власності на спірний гараж за Харківською міською радою як власником земельної ділянки, на якій його побудовано, ґрунтується на нормах національного законодавства, переслідує легітимну мету захисту прав власника земельної ділянки та є необхідним у демократичному суспільстві. Такий підхід відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки забезпечує справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи, яка зазнає втручання.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для усунення перешкод у користуванні територіальною громадою в особі Харківської міської ради належною їй земельною ділянкою шляхом визнання за нею права власності та зобов`язання відповідача передати їй самочинно збудований гараж. Такий підхід відповідає положенням частини 4 статті 376 ЦК України та узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що позивач вже подавав позов до нього з тих самих підстав та з тим самим предметом у справі № 642/4278/21, у задоволенні якого відмовлено, колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаній справі були заявлені інші вимоги – визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів, припинення права власності, тобто подані позови не є тотожними. У задоволенні позову у справі № 642/4278/21 прокурору відмовлено саме з підстав обрання неналежного способу захисту, тому у даній справі ним обрано спосіб захисту, який відповідає вимогам частини 4 статті 376 ЦК України.
Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності колегія суддів також вважає безпідставним, адже позов у даній справі виник у зв`язку з порушенням прав територіальної громади в особі Харківської міської ради на користування належною їй земельною ділянкою та необхідністю усунення перешкод. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення. 
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд не встановив, чи звертався власник гаражу чи позивач до компетентного органу щодо прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова у такому прийнятті, чи є порушення будівельних норм і правил істотними; перебрав на себе повноваження органів, до компетенції яких входить надання відповідних дозволів на введення в експлуатацію, встановив на власний розсуд, що гараж відповідає всім будівельним нормам, та сам прийняв його до експлуатації, є необґрунтованими. Судом першої інстанції з цього приводу обґрунтовано зазначено, що згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Отже, прийняттю в експлуатацію такого об`єкта передує рішення суду про визнання права власності. Таким чином, суд не замінює органи, які здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль на об`єктах будівництва, з`ясовуючи технічні характеристики майна, а лише вирішує спір про право власності на самочинно збудоване майно.
Твердження ОСОБА_1 про те, що йому не надано жодної компенсації, не можуть бути взяті до уваги, оскільки згідно частини 6 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене, однак у межах цієї справи таких вимог не заявлено.
Посилання ОСОБА_1 на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, є безпідставними, адже судом частково задоволено позовні вимоги у межах заявлених. Вимог, які б не були предметом позову, суд не задовольняв.
Доводи ОСОБА_1 про те, що прокурором не підтверджено наявність підстав для представництва інтересів Харківської міської ради, колегія суддів також відхиляє, адже звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  та  статті 56 ЦПК України належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави та зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Підставою для звернення до суду з позовом прокурор вказав, зокрема, те, що Харківська міська рада неналежно здійснює захист інтересів територіальної громади. Вимоги закону щодо повідомлення відповідного органу про вжиття заходів представницького характеру у його інтересах прокурором виконано.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до  статті 375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 липня 2025 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований 

Судді                                                                 Н.П. Пилипчук 

В.Б. Яцина