П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2025 року
м. Київ
справа № 990SCGC/25/25
провадження № 11-168сап25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Уркевича В. Ю.,
судді - доповідача Шевцової Н. В.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стрелець Т. Г., Стефанів Н. С., Ткача І. В., Ткачука О. С., Усенко Є. А.,
за участю:
секретаря судового засідання Лук`яненко О. О.,
представника скаржника - Юрченка Ю. Б.,
представника ВРП - Белінської О. В., 
розглянула у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1  на рішення Вищої ради правосуддя від 6 березня 2025 року № 471/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 вересня 2024 року № 2799/3дп/15-24 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог
1.              7 квітня 2025 року  ОСОБА_1 (далі також скаржник) звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, у якій просить скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 6 березня 2025 року № 471/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 25 вересня 2024 року № 2799/3дп/15-24 про притягнення судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - оскаржуване рішення, рішення від 6 березня 2025 року № 471/0/15-25), яким  ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року  № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) [допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу].
2.              На обґрунтування наведених у скарзі вимог ОСОБА_1 зазначає про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальностіу зв`язку з відсутністю в його діях складу дисциплінарного проступку та наполягає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та належним чином не вмотивованим, ухваленим за неповного та формального дослідження обставин справи, у зв`язку із чим не можна погодитися з його висновками як такими, що відповідають повноті та всебічності встановлення фактичних обставин, їх доведеності, належного установлення складу дисциплінарного проступку його обов`язкових елементів суб`єктивної та об`єктивної сторін.
3.              Так, скаржник вважає матеріали адміністративної справи, які стали підставою для притягнення до адміністративної відповідальності такими, що не відповідають вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) враховуючи відсутність доказів, які в контексті положень статті 251 КУпАП, можуть бути належними та допустимими доказами в ході підтвердження конкретних обставин, у цьому випадку - факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
4.              Скаржник зазначає, що підставою для констатації факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння стала наявність результату проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора Alcotest 6810 виробництва Drager, згідно з яким результат тесту становить ? 0,73 проміле. Вказаний результат зафіксований у роздрукованому протоколі, який, на переконання скаржника, як доказ не міг бути і не є ані належним, ані допустимим з точки зору закону доказом виходячи з того, що під час огляду порушено установлений порядок його проходження; огляд проводився за допомогою приладу, який з 2015 року не постачається в Україну; інформативна неспроможність протоколу не дає можливість перевірити та підтвердити достовірність і правильність результату огляду.
5.              На переконання скаржника, стверджувати про доведеність факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння на підставі рішення Тячівського районного суду від 21 червня 2024 року та Закарпатського апеляційного суду від 09 серпня 2024 року у цьому випадку є безпідставним. Інших доказів, належних і допустимих у розумінні закону, які б беззаперечно доводили факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, які знайшли своє відображення у рішеннях, матеріали не місять.
6.              Так, скаржник звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 251 КУпАП та принципів, закріплених у статті 62 Конституції України, саме на осіб, уповноважених на складання протоколу, покладено обов`язок зібрати належні і допустимі докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, і у цьому випадку саме на працівників поліції покладено обов`язок доводити відповідність зібраних доказів, у тому числі одного єдиного доказу про начебто наявність стану алкогольного сп`яніння у водія, вказаним критеріям (належність і допустимість). Отже, скаржник не погоджується з висновком ВРП про те, що саме на суддю у цьому випадку покладено обов`язок спростовувати протилежне.
7.              Скаржник доводить про відсутність об`єктивної і суб`єктивної сторін складу дисциплінарного проступку.
8.              Насамкінець скаржник наполягає, що оскаржуване рішення є незаконним з підстав того, що під час розгляду справи 6 березня 2025 року ВРП не вирішила питання про заявлений в порядку, визначеному частиною четвертою статті 33 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ), 3 грудня 2024 року адвокатом Юрченком Ю. Б. відвід певним членам ВРП.
9.              Ураховуючи наведене, скаржник вважає, що оскаржуване рішення ухвалене складом ВРП, який у розумінні закону не мав повноважень його ухвалювати, оскільки питання про заявлений відвід у порядку, визначеному законом, не було вирішено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 52 Закону № 1798-VІІІ є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Позиція учасників справи щодо скарги
10.           У відзиві на скаргу ВРП зазначає, що відсутні підстави, передбачені статтею 52 Закону № 1798-VІІІ, за яких рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути скасоване. 
11.           Так, представник ВРП зазначає, що оскаржуване рішення прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні. Як убачається з матеріалів справи, ні представник, ні сам суддя ОСОБА_1 під час розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП 6 березня 2025 року жодних (письмових) відводів членам ВРП не заявляли, а тому доводи скаржника щодо неповноважності складу ВРП є безпідставними та не заслуговують на увагу.
12.           Окрім цього, посилаючись на обставини, встановлені в ході дисциплінарної справи, та відповідні висновки ВРП, викладені в оскаржуваному рішенні, представник ВРП обґрунтовує безпідставність доводів скарги про відсутність визначених законом підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та наполягає, що оскаржуване рішення містить посилання на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла викладених в ньому висновків щодо застосування до судді  ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, яке відповідає вчиненому ним дисциплінарному проступку. Водночас Дисциплінарна палата урахувала характер дисциплінарного проступку, його наслідки, що призвели до підриву авторитету правосуддя та негативно вплинули на ступінь довіри суспільства до судової влади загалом, урахувала особу судді, зокрема відомості, зазначені в його характеристиці, ступінь його вини, тобто обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. 
13.           Зокрема, представник ВРП наголошує, що доводи судді ОСОБА_1. про те, що суди встановили наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на підставі неналежних доказів, не спростовують встановлених судом обставин щодо визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.
14.           Так, постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року у справі № 309/1690/24, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 9 серпня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що 14 березня 2024 року о 08 год 43 хв у місті Хусті на вулиці Свободи водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager». Згідно з результатами огляду показник алкоголю становив - 0,73 проміле, у зв`язку із чим ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, за що встановлено відповідальність, передбачену частиною першою статті 130 КУпАП.
15.           Представник ВРП наголошує, що, сумніваючись у належному технічному стані приладу «Drager 6810 ARAM 2284», суддя ОСОБА_1 мав можливість спростувати факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, пройшовши огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, проте відмовився від такого, що свідчило про небажання ОСОБА_1 спростувати показники приладу «Drager 6810 ARAM 2284» та усунути сумніви щодо перебування його у стані сп`яніння, а тому відсутні підстави стверджувати, що ознаки алкогольного сп`яніння судді ОСОБА_1 мають надуманий характер та не підтверджені належними доказами. 
16.           Таким чином, викладені в скарзі доводи, на думку представника ВРП, не спростовують висновку ВРП та її Дисциплінарної палати про допущення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII. 
Обставини справи
17.            ОСОБА_1 . Указом Президента України від 12 січня 2004 року № 32 призначений суддею Хустського районного суду Закарпатської області, Постановою Верховної Ради України від 4 березня 2010 року № 1943-VI обраний на посаду судді цього суду безстроково.
18.           У характеристиці, яку надав голова Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_2 , зазначено: «За час роботи на посаді судді ОСОБА_1 зарекомендував себе юридично грамотним працівником, забезпечує якісний розгляд судових справ. Постійно підвищує професійний рівень кваліфікації, стежить за змінами в чинному законодавстві, знає організацію роботи в діловодстві судді». Недоліком в роботі судді ОСОБА_1 є випадки порушення строків розгляду справ. Притягався до дисциплінарної відповідальності.
19.           До ВРП 6 травня 2024 року (вх. № Б-12/27/7-24) надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_3 на неналежну поведінку судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1.
20.           Скаржниця стверджувала, що 14 березня 2024 року в засобах масової інформації оприлюднено матеріал, що «ІНФОРМАЦІЯ_1». З інформації на вебпорталі «Судова влада України» їй стало відомо, що 15 квітня 2024 року до Тячівського районного суду Закарпатської області надійшли матеріали про вчинення суддею Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП. Судове засідання у вказаній справі призначено до розгляду на 3 травня 2024 року.
21.           На переконання скаржниці, зазначена поведінка судді ОСОБА_1 порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, дискредитує посаду судді та може свідчити про вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку. 
22.           Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 10 липня 2024 року № 2085/3дп/15-24 відкрито дисциплінарну справу щодо судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 з підстав можливої наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII. 
Короткий зміст рішення Третьої Дисциплінарної палати
23.           Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 25 вересня 2024 року № 2799/3дп/15-24 суддю Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
24.           За змістом вказаного рішення, Третя Дисциплінарна палата встановила, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (справа № 309/1690/24).
25.           Зі змісту цієї постанови вбачається, що 14 березня 2024 року о 08 год 43 хв у місті Хусті на вулиці Свободи водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager». Згідно з результатами огляду - показник алкоголю - 0,73 проміле, а отже, ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, за що встановлено відповідальність передбачену частиною першою статті 130 КУпАП.
26.           Зазначена у протоколі поліції та постанові суду інформація збігається з обставинами, які зафіксовані нагрудними камерами працівників поліції, один із записів яких досліджувався у засіданні Третьої Дисциплінарної палати ВРП. Зокрема, працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager», також було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, однак згодом погодився і пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager», який виявив результат - показник алкоголю - 0,73 проміле. Після отримання результату ОСОБА_1 заявив працівникам поліції, що бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, потім відмовився від такого огляду. 
27.           Працівники поліції за результатами огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» склали протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
28.           Не погоджуючись із постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Левко Т. Т. подав апеляційну скаргу.
29.           Закарпатський апеляційний суд постановою від 9 серпня 2024 року у справі № 309/1690/24 апеляційну скаргу адвоката Левка Т. Т., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишив без задоволення, а постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП ? без змін.
30.           У постанові Закарпатського апеляційного суду, зокрема, зазначено, що під час розгляду справи суд першої інстанції дав належну оцінку доказам, тому твердження апелянтів в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
31.           Апеляційний суд погодився з висновками суду та вважав, що з урахуванням наведених обставин допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху через тяжкість ймовірних наслідків.
32.           До Третьої Дисциплінарної палати ВРП надійшли пояснення від інспекторів Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили обставини, установлені під час проведення попередньої перевірки дисциплінарної скарги, а також установлені судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи № 309/1690/24.
33.           Окрім того, повідомлення про події 14 березня 2024 року за участю судді ОСОБА_1 набули резонансу та були поширені у низці медіа, зокрема у таких публікаціях: «ІНФОРМАЦІЯ_1» (доступно за посланням ІНФОРМАЦІЯ_2); «ІНФОРМАЦІЯ_3 » (доступ за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4); «ІНФОРМАЦІЯ_5» (доступ за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6); «ІНФОРМАЦІЯ_7» (доступ за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8); «ІНФОРМАЦІЯ_9 » (доступ за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10).
34.           Суддя ОСОБА_1 своїм правом щодо надання пояснень відносно доводів та відомостей, викладених у дисциплінарній скарзі та в ухвалі про відкриття дисциплінарної справи стосовно нього, не скористався, пояснень не надав.
35.           Ухвалюючи рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що доводи судді ОСОБА_1 про те, що він не погодився з висновками за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням приладу «Drager» на місці події, є такими, що не спростовують факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який зафіксовано не лише приладом «Drager», а й публічно за участю свідків, а саме працівників поліції.
36.           Крім того, суддя ОСОБА_1 після вказаної події мав можливість спростувати факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, пройшовши огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, як попередньо запропонували йому працівники поліції.
37.           Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху пройти огляд на визначення стану сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, а не його правом, і жодних винятків щодо цього Правила дорожнього руху не містять.
38.           Таким чином, за результатами зібраних та досліджених під час здійснення дисциплінарного провадження доказів Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що поведінка судді ОСОБА_1 свідчить про недотримання ним норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
39.           Третя Дисциплінарна палата ВРП також зауважила, що норми суддівської етики пред`являють до судді вищі вимоги, тому керування автомобілем суддею ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння є неналежною поведінкою, яка порочить звання судді та принижує авторитет судової влади, та є грубим порушенням норм суддівської етики.
40.           За результатами розгляду дисциплінарної справи Третя Дисциплінарна палата ВРП виснувала про порушення суддею ОСОБА_1 норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя.
41.           Зазначені дії судді ОСОБА_1 містять склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).
42.           Суддя ОСОБА_1 обізнаний із установленими законом вимогами щодо стандартів етичної поведінки, покладеними на нього обов`язками судді, а також з вимогами Правил дорожнього руху, а тому не міг не знати, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння буде мати наслідком складення протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП, а отже, матиме негативний вплив на рівень суспільної довіри до суду.
43.           Третя Дисциплінарна палата ВРП у своєму рішенні зазначила, що суддя ОСОБА_1 умисно допустив поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
44.           Урахувавши факти, які свідчать про наявність у поведінці судді складу дисциплінарного проступку, обставини допущення такого проступку та ступінь вини судді, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що такі дії судді ОСОБА_1 свідчать про грубий характер допущеного ним порушення.
45.           Обставини, які досліджувалися в межах дисциплінарної справи, набули розголосу в засобах масової інформації та викликали негативну оцінку громадськості щодо етичних принципів особи судді, який від імені держави України уповноважений владою здійснювати правосуддя, що мало негативний вплив на авторитет судової влади та є додатковим неспростовним доказом, що допущення суддею ОСОБА_1 вказаного дисциплінарного проступку призвело до настання негативних наслідків у виді підриву авторитету судової влади.
46.           Визначаючи вид стягнення, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що за результатами розгляду дисциплінарної справи пропорційним та необхідним є застосування до судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
Короткий зміст рішення ВРП
47.           6 березня 2025 року ВРП, розглянувши скаргу судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 25 вересня 2024 року № 2799/3дп/15-24 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, погодилась із висновком Третьої Дисциплінарної палати ВРП щодо наявності у діях судді ОСОБА_1 ознак складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу). 
48.           ВРП повністю погодилася з обставинами дисциплінарного провадження, встановленими Третьою Дисциплінарною палатою ВРП, а також із юридичною кваліфікацією цих діянь.
49.           При цьому ВРП відхилила доводи судді  ОСОБА_1 про те, що суди встановили наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП на підставі неналежних доказів, оскільки такі твердження не спростовують встановлених судом обставин щодо визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.
50.           ВРП констатувала, що Третя Дисциплінарна палата ВРП правильно кваліфікувала дії судді  ОСОБА_1 як істотний дисциплінарний проступок з огляду на положення пункту 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ. У цьому випадку істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді, є допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
51.           ВРП виснувала, що дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади відповідає вимогам частини другої статті 109 Закону № 1402-VІІІ, частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VІІІі застосовано до судді з урахуванням принципу пропорційності та відповідає вчиненому суддею дисциплінарному проступку з огляду на характер дисциплінарного проступку, його наслідків, що призвели до підриву авторитету правосуддя та негативно вплинули на ступінь довіри суспільства до судової влади загалом, особи судді, зокрема відомостей, зазначених у його характеристиці, ступеня його вини.
Рух скарги
52.           Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 1 травня 2025 року відкрила провадження за скаргою  ОСОБА_1 на рішення від 6 березня 2025 року № 471/0/15-25 та витребувала від ВРП матеріали дисциплінарної справи, на підставі яких було ухвалено це рішення.
53.           Від ВРП 23 травня 2025 року до Великої Палати Верховного Суду надійшли копії матеріалів дисциплінарної справи, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення від 6 березня 2025 року № 471/0/15-25.
54.           Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 18 червня 2025 року справу за цією скаргою призначено до розгляду в судовому засіданні на 3 липня 2025 року о 14 год 00 хв.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
55.           Дослідивши наведені в скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши матеріали дисциплінарної справи, заслухавши суддю-доповідача у справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
Щодо меж перегляду оскаржуваного рішення ВРП
56.           Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
57.           Частина друга статті 55 Конституції України постулює, що права і свободи громадян захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
58.           Згідно з положеннями статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
59.           Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон № 1798-VIII. 
60.           Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює Дисциплінарні палати з числа членів ВРП.
61.           Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
62.           Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, за приписами частин першої та третьої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.
63.           Згідно із частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та частиною другою статті 52 Закону № 1798-VIII на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом. При цьому право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення ВРП ухвалене за його скаргою.
64.           Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
65.           Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
66.           Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
67.           У пункті 123 рішення від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його практикою навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у зазначеному вище органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції» (див. пункт 29 рішення від 10 лютого 1983 року у справі «Альбер і Ле Конт проти Бельгії» та пункт 42 рішення від 14 листопада 2006 року у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства», заява № 60860/00). У межах скарги за статтею 6 Конвенції, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (див. пункти 44-47 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайян проти Сполученого Королівства» та пункт 43 згаданого рішення у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства»).
68.           На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП у дисциплінарному провадженні є квазісудом, оскільки здійснює розгляд скарги на рішення дисциплінарного органу про притягнення / відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді та приймає рішення на підставі балансу поданих доказів. 
69.           Водночас Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції як визначений статтею 266 КАС України судовий орган, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення, ухвалені за результатом розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.
70.           При цьому розгляд таких скарг Велика Палата Верховного Суду здійснює за правилами касаційного провадження, встановленими КАС України.
71.           Так, частиною першою статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
72.           За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Стосовно підстав перегляду рішення ВРП
73.           Частиною першою статті 52 Закону № 1798-VIII визначено вичерпний перелік підстав оскарження та скасування рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, а саме: 
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
74. У своїй скарзі  ОСОБА_1 ставить питання про незаконність оскаржуваного рішення з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ.
75.           У скарзі ОСОБА_1 вказує, що під час розгляду справи 6 березня 2025 року ВРП не вирішила питання про заявлений в порядку, визначеному частиною четвертою статті 33 Закону № 1798-VІІІ, 3 грудня 2024 року адвокатом Юрченком Ю. Б. відвід певним членам ВРП. У засіданні, яке відбулось 6 березня 2025 року під час розгляду скарги, питання заявленого відводу ВРП було проігнороване.
76.           З відеозапису засідання ВРП від 3 грудня 2024 року на YouTube-каналі видно, що у період часу з 23:06 по 23:14 ставилося питання про відводи членам ВРП, на що суддя ОСОБА_1, який брав участь в режимі відеоконференції, та його представник - адвокат Юрченко Ю. Б., який особисто був присутній на засіданні ВРП, зазначили, що відводів немає. У подальшому в період часу з 1:14:33 засідання ВРП адвокат Юрченко Ю. Б. оголосив про намір заявити відвід окремим членам ВРП без оголошення їхніх імен та прізвищ з тих причин, що вони [члени ВРП] голосували проти задоволення клопотань представника скаржника, та просив надати час для підготовки вмотивованої заяви про відвід окремим членам ВРП.
77.           3 грудня 2024 року на засіданні ВРП з розгляду скарги судді ОСОБА_1. було оголошено перерву на дві години для підготовки представником скаржника - адвокатом Юрченком Ю. Б. заяви про відвід членам ВРП.
78.           У матеріалах справи міститься клопотання адвоката Юрченка Ю. Б. від 3 грудня 2024 року № 03/12.24-1 про надання протоколу засідання, технічного запису засідання та матеріалів дисциплінарного провадження для ознайомлення. У вказаному клопотанні, серед іншого, представник скаржника зазначив, що 3 грудня 2024 року під час розгляду ВРП скарги судді ОСОБА_1 ним [адвокатом Юрченком Ю. Б.] було заявлено відвід певним членам ВРП, а тому з метою підготовки вмотивованої письмової заяви по кожному члену ВРП, який допустив порушення закону і щодо якого встановлені під час засідання, яке відбулося 3 грудня 2024 року, обставини, що викликають сумнів у його [члена ВРП] неупередженості, просив надати протокол засідання, технічний запис засідання та матеріали дисциплінарного провадження для ознайомлення.
79.           Надалі в матеріалах дисциплінарної справи міститься повідомлення про призначення засідання ВРП з розгляду скарги судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1. на 6 березня 2025 року.
80.           Як видно з відеозапису засідання ВРП на YouTube-каналі від 6 березня 2025 року та з оскаржуваного рішення, 6 березня 2025 року на засідання ВРП прибув представник судді ОСОБА_1 - адвокат Юрченко Ю. Б. Суддя ОСОБА_1 та скаржниця ОСОБА_3 , повідомлені належним чином про дату, час та місце засідання, у засідання ВРП не з`явилися.
81.           6 березня 2025 року у засіданні ВРП представник скаржника не ставив питань про відвід членам ВРП, матеріали дисциплінарної справи не містять заяв про відвід членам ВРП.
82.           У відзиві на скаргу представник ВРП також зазначає, що ні представник скаржника, ні суддя ОСОБА_1 під час розгляду скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП 6 березня 2025 року жодних (письмових) відводів членам ВРП не заявляв. 
83.           Ураховуючи встановлені обставини, Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника щодо неповноважності складу ВРП з огляду на їх безпідставність.
84.           Крім того, у скарзі  ОСОБА_1 не ставить питання про незаконність оскаржуваного рішення з підстав, визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ.
85.           Велика Палата Верховного Суду не встановила обставин чи підстав, які б указували на те, що: ВРП ухвалила оскаржуване рішення у складі, який не мав повноважень його ухвалювати; рішення не підписав хтось зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП, а доводи скаржника про неповноважність складу ВРП не підтвердилися матеріалами дисциплінарної справи та записами засідань ВРП з розгляду скарги судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1. від 3 грудня 2024 року та 6 березня 2025 року.
86.           З огляду на наведене визначені пунктами 1-3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні. 
87.           Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у справах про оскарження рішення ВРП з підстави, визначеної пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIIІ, такий акт має оцінюватися, зокрема, в аспекті його обґрунтованості, безсторонності, розсудливості, своєчасності і пропорційності. Обов`язковим критерієм обґрунтованості рішення за наслідками дисциплінарного провадження є врахування всіх обставин, що є визначальними для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.
88.           Оцінюючи оскаржуване рішення в аспекті наявності в ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого. 
89.           Предметом розгляду оскаржуваного рішення ВРП було рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 25 вересня 2024 року № 2799/3дп/15-24 про притягнення судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
90.           ВРП, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали дисциплінарної справи, погодилась із висновками її Третьої Дисциплінарної палати про наявність у діях судді складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу).
91.           Так, за наслідком розгляду скарги, дослідивши встановлені під час перевірки скарги обставини, описані вище у цій постанові, ВРП, як і її дисциплінарний орган раніше, виснувала, що суддя ОСОБА_1 умисно допустив поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, оскільки був обізнаний із встановленими законом вимогами щодо стандартів етичної поведінки, покладеними на нього обов`язками судді, а також з вимогами Правил дорожнього руху, а тому не міг не знати, що керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння може призвести до заподіяння шкоди, що і мало місце 14 березня 2024 року, та, як наслідок, матиме негативний вплив на рівень суспільної довіри до суду.
92.           Надаючи оцінку доводам скаржника щодо незгоди із цим висновком ВРП, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
93.           Як визначено пунктом 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII, суддя зобов`язаний, зокрема: дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
94.           Згідно зі статтями 1, 3 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною. 
95.           За змістом пунктів 60, 61 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності (далі - Висновок КРЄС) у кожній країні закон або базові правові положення, які застосовуються до суддів, повинні визначати в якнайточнішому формулюванні ті порушення, які можуть призвести до застосування дисциплінарних санкцій.
96.           У пункті 29 Висновку КРЄС зазначено, що судді повинні гідно поводити себе у своєму приватному житті.
97.           Щодо правил поведінки судді КРЄС вважає, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків та в особистому житті (пункт 50 Висновку КРЄС).
98.           Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, дотримання етичних норм, демонстрація дотримання етичних норм є невід`ємною частиною діяльності суддів.
99.           Постійна увага з боку суспільства покладає на суддю обов`язок прийняти низку обмежень, і хоч пересічному громадянину ці обов`язки могли б здатися обтяжливими, суддя приймає їх добровільно та охоче. Поведінка судді має відповідати високому статусу його посади.
100.       Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).
101.       Отже, посада судді покладає на нього додаткові обмеження та обов`язки, які водночас є етичними стандартами, що формують модель поведінки, яку суддя повинен ставити за мету і якої повинен дотримуватися. Зокрема, запорукою утвердження довіри до суду має бути законослухняна і добропорядна поведінка суддів у повсякденному житті.
102.       Європейська асоціація суддів у пункті 2 Резолюції (Тронхейм, 27 вересня 2007 року) наголошує, що суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише у випадках, коли мала місце не гідна його звання поведінка, наслідки якої є настільки серйозними і жахливими, що потребують накладення дисциплінарних стягнень.
103.       У параграфах 3, 6 Висновків першої експертної комісії Міжнародної асоціації суддів «Правила етичної поведінки суддів, їх застосування та дотримання» (2004 року) зазначається, що професійні стандарти відображають ту модель поведінки, до якої судді мають прагнути, та підкреслюється необхідність розмежовувати поняття порушення професійних стандартів та дисциплінарних проступків.
104.       Аналіз суб`єктивних та об`єктивних ознак дисциплінарного правопорушення дає підстави визначити дисциплінарний проступок судді як винне, протиправне порушення професійних обов`язків або загальновизнаних морально-етичних вимог, які ставляться до судді, що призвело чи могло призвести до негативних наслідків.
105.       Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку передбачає наявність умислу в діях судді, свідомого порушення ним встановлених законом вимог та настання / можливість настання негативних наслідків.
106.       Отже, підставою дисциплінарної відповідальності судді може бути не будь-яка поведінка, що свідчить про недотримання суддею норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують довіру до суду, а лише та, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.
107.       Перевіряючи правильність кваліфікації ВРП дій судді ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені й поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного правопорушення, якщо між його діянням і наслідками існує причинний зв`язок. Настання описаних у законі наслідків є свідченням того, що вони виконують роль обставин, які надають проступку кваліфікованого виду.
108.       За змістом оскаржуваного рішення предметом розгляду в дисциплінарній справі щодо судді ОСОБА_1 були події, що відбулися 14 березня 2024 року за його участю, а саме о 08 год 43 хв у місті Хусті на вулиці Свободи водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mitsubishi Pajero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager». Згідно з результатами огляду показник алкоголю становив 0,73 проміле, у зв`язку із чим ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, за що встановлено відповідальність, передбачену частиною першою статті 130 КУпАП.
109.       Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року у справі № 309/1690/24, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 9 серпня 2024 року,  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
110.       Проте ОСОБА_1 наполягав на недоведеності належними та допустимими доказами його перебування в стані сп`яніння.
111.       До висновку про наявність у поведінці судді складу дисциплінарного проступку ВРП, як і її Третя Дисциплінарна палата раніше, дійшла, дослідивши зібрані у дисциплінарній справі докази у їхній сукупності, а саме: тест, проведений приладом «Drager», на вживання алкоголю  ОСОБА_1 , згідно з яким концентрація алкоголю становила 0,73 проміле; протокол поліції про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за статтею 130 КУпАП; копії відеозаписів факту фіксації (відео з нагрудних камер працівників патрульної поліції) адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП; пояснення інспекторів Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зупинили автомобіль, за кермом якого перебував суддя ОСОБА_1 , та складали адміністративні матеріали; постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 9 серпня 2024 року у справі № 309/1690/24.
112.       ВРП також наголосила, що, сумніваючись у належному технічному стані приладу «Drager 6810 ARAM 2284», суддя ОСОБА_1 мав можливість спростувати факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, пройшовши огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, проте відмовився від такого, що свідчило про небажання ОСОБА_1 спростувати показники приладу «Drager 6810 ARAM 2284» та усунути сумніви щодо перебування його у стані сп`яніння, а тому відсутні підстави стверджувати, що ознаки алкогольного сп`яніння судді ОСОБА_1 мають надуманий характер та не підтверджені належними доказами. 
113.       За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП обґрунтовано відхилила доводи судді ОСОБА_1 про те, що суди встановили наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на підставі неналежних доказів.
114.       Отож суддя  ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року в справі № 309/1690/24, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 9 серпня 2024 року.
115.       Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
116.       Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 1402-VІІІ судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
117.       Факт визнання судді  ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, судовим рішенням, яке набрало законної сили, давав ВРП законні підстави для висновку, що він [ ОСОБА_1 ] може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ. 
118.       Оцінивши в сукупності встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, з яким погодилася й ВРП, про те, що суддя ОСОБА_1 допустив порушення норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, що охоплюються складом дисциплінарного проступку, зазначеного у пункті 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
119.       В оскаржуваному рішенні ВРП наголосила, що обставини, які досліджувалися в межах цієї дисциплінарної справи (факт керування транспортним засобом суддею ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння), набули розголосу в ЗМІ та викликали негативну оцінку громадськості щодо моральних та етичних принципів і якостей особи судді, який від імені України уповноважений владою здійснювати правосуддя, що, за висновком ВРП, є додатковим неспростовним доказом того, що допущення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку призвело до настання негативних наслідків у виді підриву авторитету судової влади.
120.       З огляду на викладене та керуючись пунктом 1 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VIII, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, з яким погодилася й ВРП, про те, що суддя ОСОБА_1 умисно допустив поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, а отже, він вчинив істотний дисциплінарний проступок, допустивши грубе нехтуванням обов`язками судді щодо дотримання правил суддівської етики, у тому числі щодо підтримання високих стандартів поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, що є несумісним зі статусом судді.
121.       У контексті правовідносин, щодо яких виник спір, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в дисциплінарному провадженні Третя Дисциплінарна палата ВРП з`ясовувала питання наявності або відсутності в діях судді ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку в частині допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, а не доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, що перебуває поза межами компетенції ВРП.
122.       За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП обґрунтовано відхилила доводи судді ОСОБА_1 щодо відсутності у його діях ознак дисциплінарного проступку з огляду на недоведеність, як він уважає, факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, як такі, що не знайшли підтвердження в матеріалах дисциплінарного провадження і спростовані наведеними вище доказами. 
123.       З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП і її Третя Дисциплінарна палата дійшли обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, оскільки розглядувана у цій справі поведінка судді порочить звання судді та підриває авторитет як самого судді, так і суду загалом.
124.       Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП у спірному рішенні навела обґрунтування його прийняття, висновки ВРП щодо наявності підстав для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є достатньо мотивованими. 
125.       Водночас незгода скаржника з мотивами такої оцінки не свідчить про їх відсутність у рішенні ВРП.
126.       З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки ВРП про наявність у діях скаржника складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а визначене судді  ОСОБА_1 дисциплінарним органом дисциплінарне стягнення є пропорційним учиненому дисциплінарному проступку і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII та статті 50 Закону № 1798-VIII.
Висновок за результатами розгляду скарги
127.       Відповідно до частини восьмої статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.
128.       Оскільки ВРП в оскаржуваному рішенні правильно виснувала про обґрунтованість притягнення скаржника до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII і застосувала до нього пропорційне дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом 6 частини першої статті 109 цього Закону (попередження), підстав для задоволення скарги на оскаржуване рішення немає.
129.       Отже, оскаржуване рішення повністю відповідає вимогам частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, а тому не підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 6 березня 2025 року № 471/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 25 вересня 2024 року № 2799/3дп/15-24 про притягнення судді Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 6 березня 2025 року № 471/0/15-25- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя	 	В. Ю. Уркевич	
Суддя-доповідач	 	Н. В. Шевцова 	
Судді:	О.О. Банасько	С. Ю. Мартєв	
 	О. Л. Булейко 	К. М. Пільков	
 	І. А. Воробйова 	С. О. Погрібний	
 	О. А. Губська 	Т. Г. Стрелець	
 	А. А. Ємець	Н. С. Стефанів	
 	В. В. Король	І. В. Ткач	
 	О. В. Кривенда 	О. С. Ткачук	
 	 	Є. А. Усенко