ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 684/127/25
Провадження № 22-ц/820/1786/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М., 
розглянув у порядку частини 1 статті 369 ЦПК України цивільну справу № 684/127/25 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2025 року, у складі судді Галиш І.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №1815887 у розмірі 29298 грн, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 19298 грн – сума заборгованості за процентами, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 20 березня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1815887, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 
На виконання умов договору позики №1815887 від 20 березня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 10000 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки.
Згідно із п.6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нарахувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. 
У договорі позики встановлено строк позики 30 днів та передбачено умови пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. 
Відповідачка зобов`язання за договором позики не виконала, а тому заборгованість складає 29298 грн, з яких: 10000 - грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 19298 грн – сума заборгованості за процентами.
26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року.
03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року.
Відповідно до реєстру прав вимог від 03 квітня 2023 року до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31000 грн, а саме: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21000 грн - сума заборгованості за процентами.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за Договором позики №1815887 в розмірі 11587,00 грн, з яких: 10000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 1587,00 грн – сума заборгованості за відсотками, а також сплачений судовий збір у сумі 958,06 грн та 1384,25 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідачка не виконала умови договору позики щодо своєчасної сплати суми позики, процентів за користування нею, а тому заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.Визначаючи розмір процентів за договором позики суд виходив з того, що стягненню підлягають проценти, нараховані у межах визначеного договором строку кредитування протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кошти у позику, із врахуванням дня повернення позики - 19 квітня 2021 року.Витрати на професійну правничу допомогу підтверджені наданими доказами, заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідачки не надійшло. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Волощук П.Ю. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не довело належними та допустимими доказами як відступлення ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ФК Управління активами», так і відступлення від ТОВ «ФК Управління активами» на користь позивача права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики. Надані позивачем письмові докази, а саме додатки до договорів факторингу достовірно та об`єктивно не підтверджують цю обставину.
Обов`язок виконувати кредитне зобов`язання у відповідачки не виник в силу того, що вона не була повідомлена про заміну кредитора, що підтверджується матеріалами справи.
Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач не надав доказів зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідачки, що унеможливлює виконання грошового зобов`язання.
Судом неправомірно було відмовлено у застосуванні строку позовної давності та не враховано, що якщо завершення такого строку відбудеться в період дії карантину, то строк, який завершився продовжується і продовжується виключно на період карантину і після закінчення карантину такий строк не відновлюється і не рахується спочатку.
В частині стягнення відсотків звертає увагу законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦПК України, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню. Враховуючи те, що проценти не могли бути нараховані в силу вимог пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», то дані кошти мали б бути враховані в якості погашення суми основного боргу, що враховано не було.

Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 04 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду усправах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 369 ЦПК України за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Зауважує, що кошти за договором позики надавались на особистий картковий рахунок, вказаний відповідачкою, та в в матеріалах справи містяться докази перерахування коштів. Не отримання ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється її обов`язку погашення боргу, а вона лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги у березні 2025 року про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики, а останній платіж за договором позики здійснено 10.06.2021 року.
       Посилання представника відповідачки на положення ст. 625 ЦК України вважає помилковими, оскільки позивач, звертаючись з позовом до суду обраховував заборгованість за базовою/фіксованою процентною ставкою, а не за процентною ставкою «понадстрокове користування Позикою» в розмірі 2,7%, тобто як штраф за порушення умов договору позики, який нараховується після 120 днів нарахування процентів за базовою процентною ставкою).
       Також зазначає, що відповідачка планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн, проте на думку позивача зазначені вище витрати у малозначній справі є значно завищеним, оскільки не потребують значної витрати часу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що 20 березня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики №1815887, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). 
Відповідно п. 3 договору позики сторони передбачили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. 
За умовами договору передбачено, що дата надання позики 20.03.2021, дата повернення позики – 19.04.2021, процентна ставка (базова) в день – 1,99 %, знижена процентна ставка 0,79%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день – 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 288,35%, орієнтовна загальна вартість позики – 12370,70 грн (пункт 2).
Договір позики №1815887 від 20.03.2021 підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
На виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 20 березня 2021 року перерахувало ОСОБА_1 10000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» та платіжною інструкцією від 20 березня 2021 року, випискою за договором АТ КБ «Приватбанк», виписками по банківському рахунку відповідачки (а.с. 20, 21, 83, 115-123).
26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) уклали договір факторингу № 2610, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року, укладеному з відповідачкою.
Згідно із реєстром прав вимог № 2 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло прав вимоги до боржника ОСОБА_1 на суму 31000 грн.
26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) підписано акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року.
03 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) та ТОВ «Фінпром Маркет» (клієнт) укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права грошової вимоги за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .
Згідно із реєстром заборгованості до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року, який є додатком № 1 до вказаного договору, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_2 на суму 31000 грн.
03 квітня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (клієнт) підписано акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №1815887 від 20 березня 2021 року, за період з 19 березня 2021 року по 17 липня 2021 року, заборгованість за договором складає 29298 грн, а саме: 10000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19298 грн - сума заборгованості за процентами.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
По договору позики, укладеному з ОСОБА_1 у письмовій формі було досягнуто згоду з істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо строку позики та нарахування процентів за користування позикою.
Не заслуговують на увагу посилання представника позивача на відсутність доказів про перерахування коштів ОСОБА_1 .
Так, на виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 20 березня 2021 року перерахувало ОСОБА_1 10000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» та платіжною інструкцією від 20 березня 2021 року, випискою за договором АТ КБ «Приватбанк», виписками АТ КБ «Приватбанк» по банківському рахунку відповідачки ОСОБА_1 , відповідно до яких 20 березня 2021 року на картку відповідачки в АТ КБ «Приватбанк» зараховано 10000 грн (а.с. 20, 21, 83, 115-123).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка вказані обставини не спростувала та не надала доказів того, що кошти на виконання укладеного договору позики не надходили від ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на її банківський рахунок.
Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.»
На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування.
При визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд першої інстанції правильно врахував, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. 
Пунктом 2 договору позики № 1936582 від 11.04.2021 передбачено, що строк позики становить 30 днів, а саме з 20.03.2021 до 19.04.2021 (останній день). У пункті 2 договору позики передбачено, що процентна ставка (базова) є фіксованою в розмірі 1,99% в день.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження продовження строку користування позикою, а договір позики не містить умов щодо пролонгації строку користування позикою та нарахування процентів після закінчення строку, на який надано позику, тобто після 19 квітня 2021 року.
У договорі позики сторони визначили, що строк позики становить 30 днів. З розрахунку суми заборгованості по договору позики ОСОБА_1 , наданого ТОВ «Фінпром Маркет», за договором позики №1815887 від 20.03.2021, проценти за користування позикою нараховувалися і після закінчення строку позики, а саме з 20.04.2021 по 17.07.2021 року, тобто за період поза межами строку кредитування.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що проценти не нараховуються у період дії в Україні воєнного стану.
Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до розрахунку заборгованості по договору позики кредитор нараховував саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України або неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання договору, а тому не підлягають списанню проценти, нараховані на підставі договору позики.
Тому, суд першої інстанції правильно визначив, що стягненню підлягають проценти за договором позики за період з 20.03.2021 по 19.04.2021, а тому розмір заборгованості, з урахуванням сплачених коштів на погашення процентів, становить 1587,00 грн. Нарахування процентів з 20.03.2021 до 17.07.2021 позивачем здійснено поза межами строку користування позикою.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у стягненні суми заборгованості слід відмовити у зв?язку із спливом позовної давності не заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України.
Враховуючи, що з 12.03.2020 року по 30 червня 2023 року на території України діяв карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, вимоги банку є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на період введення на території України карантину.
Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, трирічний строк позовної давності продовжувався на час дії карантину та продовжується у період дії воєнного стану, який триває і на даний час.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц).
Відповідач ОСОБА_1 не надала доказів виконання зобов`язання за вказаним договором в установлений строк ні первісному, ні новому кредитору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за договором позики перед позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», який набув права грошової вимоги за вказаним договором.
Тому, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідачки зобов?язання по сплаті заборгованості за договором позики, оскільки вона не була повідомлена позивачем про набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов’язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати 
Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 28 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року.

Судді: Т. В. Спірідонова
Р. С. Гринчук
А. М. Костенко