ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/13622/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Баранник Н.П.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1   
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 02.12.2024 року, (суддя суду першої інстанції Врона О.В.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/13622/24  за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 
УСТАНОВИВ:
          27.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку    у зв`язку з затримкою виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 370043,55 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , середній заробіток у зв`язку з затримкою виплати індексації грошового забезпечення у розмірі    370043,55 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що при звільненні з військової служби і виключенні зі списків особового складу Військової частини, з ним не було своєчасно проведено повного розрахунку, а саме індексації грошового забезпечення. У зв`язку з  вказаними  обставинами позивачу підлягав виплаті за час затримки розрахунку середній заробіток.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 02.12.2024 задовольнив позовні вимоги. Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку    у зв`язку з затримкою виплати індексації грошового забезпечення. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за період з  з 26.10.2023  по 26.04.2024  у зв`язку з затримкою виплати індексації грошового забезпечення при звільненні з військової служби, у сумі 65068,64 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приписи КЗпП України не застосовуються до порядку нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям. Також, відповідач вважає, що оскільки позивач на момент звільнення не мав до відповідача претензій, а згодом подав позов до суду, приписи ст. 117 КЗпП України не можуть бути застосовані. 
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на останню, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав. 
          Судом встановлено  та матеріалами справи підтверджено, що Позивач – ОСОБА_1  проходив  військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 27.06.2017 р. по 06.07.2021 р , має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 19.05.2016.
Відповідно до копії   витягу з наказу командира Військової частини    НОМЕР_1 (по стройовій частині)    від 06.07.2021 року №168 ОСОБА_1 з 06.07.2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення,   а з продовольчого забезпечення з 07 липня 2021 року.
Вказані обставини встановленні в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05. 2023 у справі № 160/3184/22 і в силу ч. 4  ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню у даній справі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  05.04. 2023 у справі № 160/3130/22 (залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2023) визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 27.06.2017 року 06.07.2021 року включно.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 27.06.2017 року 06.07.2021 року включно.
Грошові кошти були виплачені позивачу  на виконання судового рішення у справі №160/3130/22 лише  06.05.2024.
У зв`язку з тим, що належні виплати були виплачені відповідачем з порушенням строку розрахунку, позивач звернувся з позовом до суду про нарахування і виплату середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення .
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату йому компенсації за невчасний розрахунок при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України за період шість місяців. 
          Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі .
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1ст.9 Закону №2011-ХІІ).
Абзацом 1 ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 3 ст. 24 Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положеннями ст.116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Разом з тим, 19.07.2022 р. набрав чинності   Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 р. №2352-IX, яким викладено в новій редакції норму   ст. 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Обчислення середнього заробітку проводиться відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (Постанова №100).
За абз. 3 п. 2 Постанови №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
          Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2021 №954 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат ОСОБА_1 за останні два місяці служби склало:
- травень 2021 року 10904,55 грн. ;
- червень 2021 року 10904,55 грн.
Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача розраховується наступним чином: (10904,55грн. + 10904,55грн.) / 61 (кількість відпрацьованих днів в липні і серпні 2018 року) = 357,52 грн.
Щодо періоду розрахунку при затриманні, то суд з урахуванням позиції суду апеляційної інстанції у постанові від 25.08.2023 у справі №160/2599/23 (в якій було відхилено розрахунок суду першої інстанції подібний до розрахунку позивача у цій справі) розраховує його наступним чином.
Обов`язок  по нарахуванню і виплаті  відповідної суми виник у відповідача з моменту набрання законної сили рішення у  справі №160/3184/22.
Враховуючи, що предметом спору у справі №160/3184/22 був не тільки розмір належних позивачу виплат, а і право на їх нарахування і виплату, суд приходить висновку, що позивач має право на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з моменту набрання законної сили рішенням у справі №160/3130/22.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі  №160/3130/22 набрало законної сили 25.10.2023, отже першим днем затримки є 26.10.2023.
Кінцевий розрахунок проведений з позивачем 06.05.2024, а тому останнім днем затримки є 05.05.2024. 
Період затримки розрахунку при звільненні складає 193 дні.
За вказаний період середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку індексації грошового забезпечення при звільненні складає 69001,36 грн. (357,52 грн . х 193 дні).
Статтею.117 КЗпП України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX, обмежено виплату особі середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку   шістьма місяцями.
У зв`язку з наведеним підлягає розрахунок за період з 26.10.2023  по 26.04.2024.
63638,56 грн. (357,52 грн. х 178 дні).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 за наслідком розгляду справи № 821/1083/17 і Верховним Судом в постанові від 29 липня 2020 у справі   №1.380.2019.003696 (адміністративне провадження №К/9901/12670/20) були зроблені наступні висновки:
“Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під “належними звільненому працівникові сумами” необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Відповідно до статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя”.
Відповідач не провів повного розрахунку з позивачем при звільненні. 
За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів ст.117 КЗпП України. При цьому, той факт, що остаточний розрахунок при звільненні був проведений на виконання рішення суду не позбавляє позивача права на отримання відшкодування у вигляді середнього заробітку за затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України.  Відтак, наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Стосовно доводів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі. 
Частиною першою  статті 122 КАС України  передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже,  КАС України  передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій  статті 122 цього Кодексу.
Положення  статті 122 КАС України  не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Водночас Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення  статті 233 КЗпП України  в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою  статті 122 КАС України.
Відповідно до частини другої  статті 233 КЗпП України  (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із  Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
  Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу  статті 233 КЗпП України  викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Як видно з матеріалів справи, що не спростовано відповідачем, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем було проведено в травні 2024 року, разом з цим, ОСОБА_1 подав адміністративний позов до суду 27.05.2024 року.
Таким чином, позивачем не порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
          З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні.
          Керуючись ст. ст.  243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ: 
          Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024   року в адміністративній справі №160/13622/24  – залишити без задоволення.
          Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник