ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/1068/22  Номер провадження 22-ц/814/152/25	Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,
за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» 
на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа – Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі – КНП ХОР «ЦЕМД та МК») про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  01.10.2013 вона була прийнята на посаду молодшої медичної сестри (санітарки швидкої та невідкладної медичної допомоги) Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги по переводу з КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (в подальшому перейменовано в КНП ХОР «ЦЕМД та МК»)
На початку вересня 2022 року позивачці було повідомлено, що через посилення обстрілів Великобурлуцької селищної територіальної громади та змінами у законодавстві, трудовий договір, що укладався між сторонами є призупинений на час окупації території та неможливістю медичною установою виконувати свої обов`язки, а тому більшість працівників можуть не виконувати покладені на них обов`язки та роз`яснено про подальше повідомлення про вирішення питання про відновлення трудових відносин. Зазначена інформація надавалася позивачу в усній формі та в телефонному режимі.
В кінці вересня 2022 року позивачці повідомлено відповідачем, знову ж в усній формі, про призупинення трудового договору з нею, і щоза першої ж можливості їй буде надано відповідний наказ та буде вирішено питання щодо можливості відновлення трудових відносин до припинення чи скасування військового стану.
На початку жовтня 2022 року позивачці стало відомо, що вона була звільнена з займаної посади. Але при звільненні працівника у зв`язку з прогулом має бути дотримано певну процедуру звільнення, натомість у даному випадку відсутнє будь-яке оформлення (фіксація) відповідачем факту вчинення дисциплінарного порушення норм трудової дисципліни та порядку застосування дисциплінарного стягнення, що передбачено ст.ст. 147,149 КЗпП України.
Так, відповідачем їй не було надано у будь-якій формі наказ про застосування дисциплінарного стягнення у формі звільнення для можливості ознайомитись із його змістом, підставами та обґрунтуванням цього, в тому числі під розписку, не відібране пояснення про причину прогулів, як того вимагає вищевказана стаття КЗпП України.
Позивачем неодноразово вживались заходи для отримання копії наказу про звільнення та документів, що стали підставою його видачі, але у відповідь на адвокатський запит відповідачем повідомлено про неможливість надання відповіді, оскільки запит подано із порушенням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Цим самим позивач був позбавлений можливості у збиранні доказів до подання позову.
У зв`язку з наведеним позивач просила
1) визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №404-к від 05.09.2022 р. в частині її звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України;
2) поновити її на посаді молодшої медичної сестри (санітарки швидкої та невідкладної медичної допомоги) Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги в КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»;
3) стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2022 р. по дату ухвалення рішення у даній справі;
4) стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до КНП ХОР «ЦЕМД та МК», третя особа – Головне управління Держпраці в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ КНП ХОР «ЦЕМД та МК» №404-к від 05 вересня 2022 року, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри (санітарки швидкої та невідкладної медичної допомоги) Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з 06 вересня 2022 року.
Стягнуто з КНП ХОР «ЦЕМД та МК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2022 року по 25 березня 2024 року у розмірі 283 806, 18 грн, з яких необхідно утримати податки та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з КНП ХОР «ЦЕМД та МК» на користь держави судовий збір в розмірі 4 985, 26 грн.
З вказаним рішенням суду не погодилося КНП ХОР «ЦЕМД та МК» та подало апеляційну скаргу в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зазначає, що суд прийняв до уваги лише пояснення позивачки та проігнорував фактичні обставини справи. Так, суд не дав належної оцінки обставинам справи, а саме тому, що позивачка, перебуваючи на тимчасово окупованій території, з 01 вересня 2022 року почала працювати на підприємстві, так званій «скорой помощи», держави-агресора, тобто фактично відмовилася та припинила виконувати функції фельдшера з медицини невідкладних станів Великобурлуцького відділення Е(Н)МД КНП ХОР «ЦЕМД та МК», про причини відмови працювати на КНП ХОР «ЦЕМД та МК» керівництво підприємства не повідомила. Спроби відділу кадрів з`ясувати причину невиходу на роботу ОСОБА_1 були безрезультатні, на зв`язок вона не виходила, її єдиний телефонний номер, який був наявний в особовій справі, був поза зоною досяжності. Оскільки АТ «Укрпошта» не здійснювала прийом рекомендованих листів, адресованих на територію тимчасово окупованої території, то витяг з наказу про звільнення разом з листом роботодавця було направлено позивачу простим листом на її домашню адресу, яка міститься у матеріалах особової справи. Тобто роботодавцем виконані всі можливі на той момент вимоги щодо порядку застосування дисциплінарного стягнення.
Звертає увагу не те, що за весь час дії воєнного стану на території України та під час окупації жодний трудовий договір не був зупинений, підприємство з 24.02.2022 не припиняло свою роботу, усі його відділення, навіть під час окупації, продовжували роботу, усі працівники, які 01.09.2022 не перейшли на роботу до підприємства країни-агресора, продовжують працювати у КНП ХОР «ЦЕМД та МК» та отримувати заробітну плату. 
Зазначає, що в штатному розписі Великобурлуцької відділення Е (Н) МД КНП ХОР «ЦЕМД та МК» відсутня така посада, як молодша медична сестра, ця посада була перетворена на посаду медичної сестри.
Крім того вказує, що в порушення вимог процесуального закону суд дав помилкову оцінку документам, що підтверджують проведення розрахунку з позивачкою при звільненні. При цьому суд безпідставно прийняв розрахунок адвоката, який в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати включив у розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу суми премій. 
Також суд першої інстанції не звернув належної уваги на відсутність достовірних доказів того, що між позивачем та адвокатом укладено договір на представництво її інтересів. Тоді як між ОСОБА_1 укладено договір з адвокатським об`єднанням, а з ордену вбачається, що адвокат самостійно здійснює адвокатську діяльність.
Вважає, що судом не досліджено належним чином розмір понесених витрат на правову допомогу, розмір гонорару адвоката з урахуванням об`єму виконаних ним робіт.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

01 липня 2025 року від представника відповідача на електронну пошту надійшло клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з зайнятістю представника відповідача Маслякової О.М. в іншому судовому засіданні.
Розглянувши дане клопотання суд апеляційної інстанції звертає увагу, що воно подано не через «Електронний суд», що відповідно до частини 8 статті 14 ЦПК України не є належним направлення електронної кореспонденції.
Крім того, до вказаної заяви не додано жодних доказів зайнятості ОСОБА_2 в іншому судовому засіданні в день та час розгляду справи. При цьому, аналогічні заяви подавалися на попередні судові засіданні, однак доказів на підтвердження викладених у них обставин суду так і не надано.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Приймаючи до уваги те, що відповідач був повідомлений про день та час розгляду справи, однак не забезпечив явку свого представника у судове засідання, доказів зайнятості представника в іншому судовому засіданні не надав, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2013 ОСОБА_1 була прийнята по переводу з КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня – центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги на 1,0 посаду молодшої медичної сестри (санітарки швидкої та невідкладної медичної допомоги), що підтверджується витягом з наказу «Про прийом на роботу» №175-к від 01.10.2013 та записом у трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 12.11.1985 (а.с.17-18,57 т.1).
Згідно витягу з наказу «Про прийом та звільнення» №404-к від 05.09.2022 та відповідного запису у трудовій книжці, ОСОБА_1 була звільнена 05.09.2022 за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.18, 58, 75 т.1).
Відповідно до акту від 05.09.2022, складеного працівниками відділу кадрів КНП ХОР «ЦЕМД та МК», у приміщенні відділу кадрів на гучному зв`язку вони намагалися додзвонитися до ОСОБА_1 з приводу пояснення причин відсутності її на роботі, даний телефон, який остання залишила для зв`язку, знаходився поза зоною досяжності (а.с.59 т.1).
Згідно рапорту головного фельдшера КНП ХОР «ЦЕМД та МК» від 05.09.2022, при перевірці роботи відділень було встановлено, що в період з 01.09.2022 по 05.09.2022, в тому числі ОСОБА_1 – молодша медична сестра (санітарка ШНМД) не виходить на роботу у відділення КНП ХОР «ЦЕМД та МК» без поважних причин, а тому просив звільнити вказаного працівника (а.с.76 т.1).
Відповідно до листа інспектора відділу кадрів №301/03 від 05.09.2022, адресованого ОСОБА_1 , останню повідомлено про те, що вона була звільнена з роботи з 05.09.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі за прогул без поважних причин, згідно п.4 ст.40 КЗпП України та роз`яснено їй про необхідність звернутися до відділу кадрів для отримання трудової книжки, яке було направлено простим поштовим листом у зв`язку з тим, що на пошті відмовилися прийняти рекомендований лист через те, що адресати перебувають на тимчасово окупованій території, що підтверджується відповідним актом від 05.09.2022 (а.с.60, 79 т.1).
Згідно витягу з Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ОСОБА_1 проставлений підпис у графі №13 «розписка працівника в отриманні трудової книжки» 05.09.2022 (а.с.80,81 т.1).
За даними копії відомості нарахування коштів №72 (остаточний розрахунок при звільненні) за вересень 2022 року відображено, що 06.09.2022 на картковий рахунок співробітниці ОСОБА_1 було нараховано 746,62 грн (а.с.63, 74, 77 т.1).
Згідно розрахункових листів за березень-вересень 2022 року з позивачем в ці періоди проведеним повний розрахунок, при цьому, у серпні 2022 заробіток без відрахувань становив 10 403, 63 грн, а у липні 2022 року 11 620, 28 грн (а.с.164-165 т.1).
З наданого представником позивача остаточного розрахунку середнього заробітку вбачається, що ним обрахований заробіток за один робочий день в розмірі 500, 54 грн (а.с.68-76, 157-158 т.2).
У свою чергу, проти вказаного розрахунку заперечував відповідач, зазначаючи, що нараховані, зокрема, в останні два місяці премії не включаються до середнього заробітку, оскільки вони є грошовою винагородою за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків (а.с.29 т.2).
В судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції за клопотанням відповідача були допитані свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 – старший фельдшер.
Так, свідок ОСОБА_3 показав, що під час окупації наприкінці серпня 2022 року їм пропонували перейти працювати на швидку рф, і тих хто відмовився, вже з 01.09.2022 не допускали до роботи, зокрема він на роботу не виходив, вони переховувалися від можливого переслідування. Особисто він не був свідком того, як позивачці пропонували роботу в рф та про те, що вона погодилася, але в якийсь з днів бачив її на роботі в робочому одязі.
Свідок ОСОБА_4 показав, що 30-31.08.2022 колишній старший фельдшер ОСОБА_5 запрошував по одному працівнику і запитував, чи будуть працювати в рф, тобто в іншій організації, на що він відповів відмовою. 01.09.2022 він відпрацював на зміні та його повідомили, що якщо не принесе документи, то 02.09.2022 не допустять до роботи. Йому сказали, що може на роботу не приходити з 02.09.2022, тобто фактично був звільнений. Особисто він на роботі ОСОБА_6 не бачив про що з нею була розмова не знає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки смт Великий Бурлук, де знаходилося робоче місце позивача, з 24.02.2022 по 10.09.2022 перебувало в окупації, а тому відсутність позивача на робочому місці та, як наслідок, звільнення за прогул в період з 01 по 05.09.2022 не підтверджене належними та допустимими доказами, той факт, що позивач здійснювала колабораційну діяльність, що могло бути підставою для її звільнення, не підтверджене відповідним обвинувальним вироком суду або принаймні фактом звернення до правоохоронних органів, а відтак дійшов висновку, що позивач була звільнена з роботи незаконно.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду погодитись не може з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, передбачених статтею 40 КЗпП України, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).
Розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення працівником трудової дисципліни, що має відбуватися з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Визначальним фактором для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є з`ясування поважності причин відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника (див. постанови Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 536/1755/20 (провадження № 61-21194св21), від 19 вересня 2023 року у справі № 760/22937/20 (провадження № 61-5863св23)).
У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що з 01 вересня 2022 року по день звільнення 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 не виходила на роботу у КНП ХОР «ЦЕМД та МК», де вона працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарки швидкої та невідкладної медичної допомоги) Великобурлуцького відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги, що визнавалось нею самою у позовній заяві з посиланням на поважність причин такої відсутності - розпорядження адміністрації установи щодо призупинення дії трудового договору на час окупації території та неможливістю медичною установою виконувати свої обов`язки. 
Відповідно до статті 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.
Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.
Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. 
Проте, матеріали справи не містять доказів призупинення дії трудового договору між сторонами, навпаки, під час тимчасової окупації Великобурлуцької селищної територіальної громади з березня по вересень 2022 року (включно) позивачу виплачувалась заробітна плата відповідачем, що підтверджується наданими відповідачем розрахунковими листками з нарахування заробітної плати та свідчить про дію трудового договору на момент невиходу позивача на роботу. 
Наказу (розпорядження) роботодавця про призупинення дії трудового договору позивач суду не надала та відповідних обставин суду не довела. Крім того, судом встановлено, що КНП ХОР «ЦЕМД та МК» не оголошувався простій та позивач не повідомлялась про зупинення роботи. 
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивач не довела суду наявності поважних причин невиходу її на роботу в КНП ХОР «ЦЕМД та МК» з початку вересня 2022 року, а повідомлені нею обставини не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.
Тобто факт відсутності на роботі позивача, що визнається обома сторонами, знайшов своє підтвердження та за недоведеності непереборних обставин, незалежних від волі позивача, які повністю виключали б її вину у порушенні трудової дисципліни, такі дії позивача є прогулом, що дає підстави для розірвання з нею трудового договору за ініціативою роботодавця згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Суд першої інстанції, встановивши, що трудові правовідносини між сторонами під час дії воєнного стану не припинялися, КНП ХОР «ЦЕМД та МК» продовжувало свою роботу і на тимчасово окупованих територіях та виплачувало позивачу заробітну плату, не надав належної правової оцінки доводам позивача та наданим нею доказам у сукупності, не врахував, що позивач не заперечувала у позовній заяві своєї відсутності на робочому місці, починаючи з вересня 2022 року, але поважності причин такої відсутності суду не довела, та дійшов помилкових висновків про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
При цьому, встановивши порушення роботодавцем порядку застосування дисциплінарного стягнення, визначеного частиною першою статті 149 КЗпП України, як підстави для задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами, на що неодноразово вказував Верховний Суд, формуючи судову практику у подібних правовідносинах (див. постанову Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801 цс15 та постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17 (провадження № 61-188св21) та від 13 грудня 2023 року у справі № 621/2124/22 (провадження № 61-11016св23)).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа – Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати відмовити.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - задовольнити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року – скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа – Головне управління Держпраці в Харківській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 07 липня 2025 року.

Головуючий суддя                                 О.В. Чумак 

Судді                         Ю.В. Дряниця

                                                                               Л.І. Пилипчук