Справа № 462/5857/24                        Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/1728/25                Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 серпня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Підлужного В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, звернулись до суду з заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.
В обґрунтування заяви зазначають, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_4 , який страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, у зв`язку з чим неодноразово проходив лікування у КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Згідно довідки МСЕК №359891 від 27 лютого 2008 року ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання (безтерміново). Вказують, що захворювання батька призводить до того, що він не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійної сторонньої допомоги та нагляду. ОСОБА_1 не може виконувати обов`язки опікуна свого батька через незадовільний стан здоров`я. Натомість, ОСОБА_2 , вже тривалий час допомагає їй у догляді за недієздатним ОСОБА_4 і має можливість виконувати обов`язки опікуна.
З наведених підстав просять: 
визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адремою: АДРЕСА_2 , недієздатним.
встановити опіку над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: : АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та призначити його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задоволено частково.
Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , недієздатним.
В задоволенні заяви ОСОБА_2 в частині вимог про встановлення опіки і призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за поданням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, від 24.01.2025 року № 32-вих-37487 відмовлено.
До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покладено на орган опіки та піклування Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду оскаржили  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі вказують, що рішення суду в частині відмови ОСОБА_2 у призначенні його опікуном недієздатного ОСОБА_4 , є незаконним, таким що прийняте з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянти зазначають, що Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, до матеріалів справи долучено подання №32-вих-37487 від 14.03.2024 року, яким орган опіки та піклування вважає за доцільне, у разі визнання ОСОБА_4 недієздатним, призначити його опікуном ОСОБА_2 . Вважають висновок суду першої інстанції про те, що подання не містить мотивації, обґрунтування призначення саме ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_4 , необґрунтовним та таким що спростовується поданими до матеріалів справи доказами. Зазначають, що подання органу опіки та піклування про призначення опікуна не є рішенням та має лише рекомендаційний характер, і при ухваленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення. Крім того, вказують на те, що суд першої інстанції, маючи сумніви щодо доцільності призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_4 , не з`ясував та не витребував протокол засідання комісії, яка розглядала питання призначення ОСОБА_4 опікуна, а також інші документи, які могли б свідчити про повне та об`єктивне дослідження органом опіки та піклування даного питання, що суперечить вимогам ст. 89 ЦПК України. 
З наведених підстав просять рішення суду скасувати частково в частині відмови у заяві ОСОБА_2 про встановлення опіки і призначення його опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити повністю, встановити опіку над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначити його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у заяві ОСОБА_2 про встановлення опіки і призначення його опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволених вимог заяви судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що  ОСОБА_4 за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та потребує опіки, що безспірно підтверджується матеріалами справи, і це, на думку суду, є підставою для визнання його недієздатним.
Відмову в задоволенні вимог заяви про призначення  ОСОБА_2 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , суд першої інстанції обґрунтував тим, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, на який покладено обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна, не з`ясував необхідність призначення опікуном саме ОСОБА_2 , належним чином не мотивував свій висновок про можливість призначення саме його опікуном, та перш за все необхідність такого призначення, не врахував те, що лише зараз під час проведення загальної мобілізації, виявив бажання стати опікуном ОСОБА_4 . Суд вважав подання органу опіки та піклування таким, що винесено передчасно, без повного дослідження всіх обставин. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом (ч. 2 ст. 39 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.
Згідно з ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 .
Згідно акта ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище» №0724/1 від 15.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом із чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки серії ЛВА-1 №359891 від 27.02.2008 року ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи, загального захворювання безтерміново.
Згідно довідки Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції від 21.11.2006 року у вересні 1976 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, який між ними було розірвано 21.07.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» №1063 від 01.04.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психоневрологічна лікарня», остання виписка з 18.12.2019 року по 17.01.2020 року, та являється інвалідом ІІ групи по психічному захворювання.
ОСОБА_4 з 09.08.2017 року по 20.09.2017 року та з 18.12.2019 року по 17.01.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» із діагнозом – наслідки органічного ураження головного мозку інтоксикаційного генезу з вираженим психоорганічним синдромом до рівня лакунарної деменції з перевагою амнестичного компоненту та повною соціально-трудовою дезадаптацією.
Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з 03.02.2007 року по 14.03.2007 року із діагнозом – психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкогольними напоями, виражений абстинент синдром з депресією, хронічний гепатит, хронічний бронхіт.
Згідно виписки з історії хвороби КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» №5626-05 від 08.08.2005 року ОСОБА_4 з 02.07.2005 року по 08.08.2005 року перебував на лікуванні з діагнозом – розлади психіки та поведінки спричинені вживанням алкоголю; резидуальний депресивний розлад.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №13 від 06.01.2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає хронічним стійким психічним розладом – амнестичним синдромом алкогольного генезу з вираженим порушенням когнітивно-мнестичної сфери, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Зі змісту подання Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.03.2025 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне у разі визнання недієздатним ОСОБА_4 , котрий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , його опікуном призначити ОСОБА_2 , котрий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та який проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .
Оскаржуваним рішенням суду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним.
Рішення суду в цій частині не оскаржується.
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
За підпунктом 4 пункту б) частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.
Згідно із статтею 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Частиною першою статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Стаття 64 ЦК України передбачає, що опікуном чи піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування.
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила).
Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
Задовольняючи вимогу про визнання ОСОБА_4 недієздатним, суд першої інстанції відмовив у встановленні над ним опіки та у призначенні заявника ОСОБА_2 його опікуном за поданням органу опіки та піклування.
Аналіз змісту частини 1 статті 300 ЦПК України свідчить про те, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, одночасно встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна.
Отже, при ухваленні рішення суду про визнання особи недієздатною обов`язком суду є встановити над цієї особою опіку і призначити їй опікуна.
Відмову в задоволенні вимог заяви про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , суд першої інстанції обґрунтував тим, що Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, на який покладено обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна, не з`ясував необхідність призначення опікуном саме ОСОБА_2 , належним чином не мотивував свій висновок про можливість призначення саме його опікуном, та перш за все необхідність такого призначення, не врахував те, що лише зараз під час проведення загальної мобілізації, виявив бажання стати опікуном ОСОБА_4 . 
Однак, на думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції спростовується матеріалами справи, зокрема в поданні Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.03.2025 року зазначено, що від дружини заявника – ОСОБА_1 та доньки дружини – ОСОБА_6 подані заяви про те, що вони надають згоду, щоб опікуном ОСОБА_4 призначили ОСОБА_2 .
Заяв інших родичів, які б виявили бажання бути опікуном ОСОБА_4 , матеріали справи не містять, таких осіб також не встановлено органом опіки та піклування. 
Колегія суддів вважає необґрунтованою відмову у задоволенні вимог про встановлення опіки та призначення ОСОБА_4 опікуна з тих підстав, що орган опіки та піклування перш за все не перевірив необхідність такого призначення, не врахував те, що лише зараз під час проведення загальної мобілізації ОСОБА_2 виявив бажання стати опікуном ОСОБА_4 , оскільки стаття 300 ЦК України передбачає обов`язок суду встановити опіку та призначити недієздатній особі опікуна. 
Беручи до уваги те, що відповідно до частини 3 статі 63 ЦК України фізична особа може бути призначена опікуном чи піклувальником лише за її письмовою заявою, те, що із заявою про призначення опікуном  ОСОБА_4  звернувся лише  ОСОБА_2 , який перебуває з ним у родинних відносинах, проживає разом з ним та здійснює за ним постійний догляд, інші особи, які перебувають з ОСОБА_4  у сімейних, родинних відносинах і можуть бути призначені опікуном з такою заявою до органу опіки та піклування не зверталися, враховуючи те, що згідно з поданням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.03.2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне у разі визнання недієздатним ОСОБА_4 , призначити його опікуном ОСОБА_2 , а також те, що ОСОБА_2  не є тією особою, яка відповідно до статті 64 ЦК України не може бути опікуном і здатний виконувати опікунські обов`язки стосовно недієздатного  ОСОБА_4  (протилежного не доведено, а судом не встановлено), проживає разом з ним, має можливість дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного, колегія суддів приходить до висновку про те, що опікуном  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід призначити  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак апеляційна скарга  ОСОБА_2 підлягає до задоволення.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, який безпідставно вважав подання органу опіки та піклування таким, що винесено передчасно, без повного дослідження всіх обставин. 
У зв`язку з вищенаведеним, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2  в частині вимог про встановлення опіки і призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , за поданням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, від 24.01.2025 року № 32-вих-37487 та покладення обов`язківзі здійснення опіки на орган опіки та піклування Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради – слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву  ОСОБА_2 про встановлення опіки та про призначення його опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовольнити, встановити опіку та призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 опікуном недієздатного, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В решті рішення суду слід залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 березня 2025 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення опіки і призначення його опікуном недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за поданням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, від 24.01.2025 року № 32-вих-37487 та покладення обов`язків опікуна над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_2 про встановлення опіки та призначення його опікуном над недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити.
Встановити опіку над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
Призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном недієздатного, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 14.08.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк