П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 755/5443/23
провадження № 51-1521км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 
(у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
Вироком Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року вирок місцевого суду скасовано в частині звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. Призначено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, строк відбування якого ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. У решті вирок місцевого суду було залишено без змін.
Судами встановлено, що 13 квітня 2023 року приблизно о 14 год 00 хв ОСОБА_7 поблизу будинку № 24-А на вул. Червоноткацькій в м. Києві на землі біля дерева знайшов блістер з таблеткою округлої форми білого кольору, що містить в собі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - медатон (фенадон) масою 0,022 г, та помістив до кишені куртки з метою подальшого власного вживання без мети збуту, який того ж дня приблизно о 14 год 30 хв він добровільно видав працівникам поліції в ході проведення огляду місця події.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок апеляційного суду, застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК і звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
На обґрунтування своїх вимог захисник вказує про те, що апеляційний суд під час вирішення питання про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК врахував погашені судимості. Сторона захисту вважає, що у цьому провадженні є підстави для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу і просив її задовольнити, а прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК у касаційній скарзі стороною захисту не оскаржуються.
У судовому засіданні у суді касаційної інстанції захисник наголосив на тому, що касаційна скарга сторони захисту стосується неправильного застосування судом апеляційної інстанції кримінального закону, оскільки підставою для призначення засудженому реального покарання без застосування положень ст. 75 КК стало врахування апеляційним судом того факту, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.
Колегія суддів не погоджується із позицією сторони захисту і вважає, що апеляційний суд прийшов до правильного висновку про те, що підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК немає.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду в частині призначеного місцевим судом покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановив, що засуджений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, неодружений, не має осіб на утриманні, не працює, інвалідом не є, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття, а обставини, що його обтяжують, відсутні, а тому обґрунтовано погодився із призначеним ОСОБА_7 місцевим судом покаранням у виді обмеження волі на строк 1 рік. 
Суд апеляційної інстанції не погодився з тим, що у цьому провадженні є підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК. У своєму рішенні суд апеляційної інстанції дійсно зазначив те, що ОСОБА_7 раніше вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК та ч. 2 ст. 309 КК і до нього вже застосовувався інститут звільнення від кримінальної відповідальності з випробуванням. Однак суд, оцінюючи розмір, вид покарання та спосіб його відбування, врахував й іншу інформацію, яка стосується як вчиненого кримінального проступку, так і особи засудженого.
Суд першої інстанції як підставу для звільнення ОСОБА_7 від відбування з випробуванням вказав те, що вчинене ним суспільно-небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків, а кара як мета є другорядною, покликався на щирість каяття і те, що вчинено проступок, вказав, що врахував відомості про особу винного. 
Колегія суддів вважає, що у цьому провадженні ОСОБА_7 слід відбувати покарання у виді обмеження волі реально і підстав, на які послався суд першої інстанції недостатньо для висновку про підставність застосування до нього ст. 75 КК. Тож розмір і вид покарання та спосіб його відбування, які вказані у вироку апеляційного суду є такими, що враховують ст. ст. 50 і 65 КК.
Інкриміноване ОСОБА_7 діяння дійсно не потягнуло тяжких наслідків для когось стороннього, однак саме тому воно визначене законодавцем як проступок, а не злочин, який за конструкцією об`єктивної сторони є формальним, тобто наявність його складу й не пов`язана зі спричиненням шкоди, тим більше тяжкої, іншим особам. 
Розмір призначеного покарання у цьому провадженні є мінімальним для покарання у виді обмеження волі, яке визначене ст. 61 КК, а підстав для звільнення від його відбування немає.
Як убачається з тексту вироку апеляційного суду, цей суд свій висновок про необхідність призначення ОСОБА_7 реальної міри покарання зробив на підставі комплексного дослідження усіх характеристик особи, з урахуванням яких дав оцінку ризикам вчинення повторного кримінального правопорушення, що з урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та його тяжкості дало суду апеляційної інстанції підстави дійти висновку про неможливість виправлення засудженого без застосування покарання, яке належить відбувати реально.
Суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, особі засудженого, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни оскаржуваного судового рішення, а тому підстави для задоволення скарги захисника відсутні.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Київського апеляційного суду від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3