ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1394/25 Справа № 243/2556/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Акуленко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 серпня 2025 року                                                        м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Акуленко В.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Мізюка С.В., який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605,60 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 24.03.2025, приблизно о 13-30 год., військовослужбовець, солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби на території розташування ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 у стані алкогольного сп`яніння (результат 2,569 проміле) в умовах особливого періоду. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
На вказане рішення захисником Мізюковим С.В. подана апеляційна скарга, в якій він просить постанову суду відносно ОСОБА_1 скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Зазначає, що вказана постанова суду є необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Звертає увагу суду, що 24.03.2025 року його зупинили робітники поліції на блок посту між м. Слов`янськ та м. Ізюм, тобто він не перебував за місцем проходження служби. 
Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження. Вказує, що ОСОБА_1 та його захисник Мізюк С.В. не були присутніми при розгляді справи про адміністративне правопорушення та не були повідомлені належним чином про судове засідання призначене на 01.04.2025р.. Копію постанови не отримували. Про винесену постанову захисник Мізюк С.В. дізнався 03.04.2025 року з ЄДРСР. 
Перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Тобто, можливість реалізації права апеляційного оскарження та його строк виникають і обчислюються саме з дня винесення постанови та не пов`язані з днем отримання копії судового рішення. 
Разом з тим, суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення призначену на 01 квітня 2025 року за відсутності сторін, не повідомили їх про час та місце розгляду справи, тим самим позбавивши їх права надати пояснення, заперечення або інші матеріали, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, пропущений захисником Мізюком С.В. строк апеляційного оскарження підлягає поновленню, оскільки суд першої інстанції позбавив його права знати про час та місце судового засідання.
Перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 – 20 КУпАП передбачено відповідальність за перебування на території військової частини в нетверезому стані, в умовах особливого періоду. 
Відповідно до ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема у разі якщо вони перебувають на території військової частини.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено по теперішній час.
Сам факт перебування ОСОБА_1 у статусі військовослужбовця, виконання ним обов`язків військової служби та дія в Україні особливого періоду під час досліджуваних подій ніким не оспорюється.
Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджений актом на стан алкогольного сп`яніння, складеним в присутності самого ОСОБА_1 та двох свідків, результат тесту від 24.03.2025 року, алкоголь становив 2,569 проміле. Всі учасники підписались у даному акті, з результатом ОСОБА_1 був згоден, зауважень не надав. 
Таким чином, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, яке полягає саме в появі на території військової частини ОСОБА_1 в нетверезому стані
Апеляційний суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддею відповідно до статей 251, 252 КУпАП на підставі доказів, наявних в матеріалах справи повно і всебічно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення. Постанова судді відповідає вимогам статей 245, 280, 283 КУпАП.
Обговорюючи доводи апелянта, з приводу відсутності ОСОБА_1 на території військової частини, вони є не слушними, оскільки до суду апеляційної інстанції стороною захисту не надано жодного доказу з цього приводу.
Апеляційний суд зазначає, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП полягає в розпиванні алкогольних напоїв військовослужбовцями або їх появі на території військової частини в нетверезому стані. Суд першої інстанції чітко зазначив в своїй постанові час, місце перебування правопорушника ОСОБА_1 на території військової частини, тому доводи апелянта про відсутність в постанові судді об`єктивної сторони правопорушення є безпідставними.
Обговорюючи доводи апелянта про те що сторони не були повідомлені про час та місце розгляду справи, апеляційний суд вважає їх слушними. 
Разом з тим, апеляційним судом були виправлені допущені судом першої інстанції порушення, у повній мірі забезпечено право ОСОБА_1 та його захисника Мізюка С.В. на доступ до правосуддя. Їм була надана можливість взяти участь у судовому засіданні, надати пояснення, заявити будь-які клопотання та скористатись всім обсягом прав, передбачених ст. 268 КУпАП.
Виходячи з вищевикладеного, слід констатувати, що розглянувши адміністративну справу, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП України.
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується вказаними у постанові доказами.
Оскільки всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, то підстав для скасування постанови суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
Поновити захиснику Мізюку С.В., який діє в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2025 року.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Мізюка С.В. без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя