ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 р. 	Справа № 520/24443/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 04.03.25  у справі № 520/24443/24
за позовом     ОСОБА_1  
до  Головного управління ДПС у Харківській області                         
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення–рішення від 24.04.2024 за №0/22174/2420, прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області щодо збільшення суми грошового зобов`язання по сплаті єдиного податку за 2023 рік у розмірі – 320 690,55 грн та застосування штрафної санкції в розмірі 32 069,05 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року адміністративний позов залишено без задоволення. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з викладенням висновків, які не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи та вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачем виконувались всі умови перебування на спрощеній системі оподаткування, в тому числі щодо отримання загального доходу в межах максимально допустимого обсягу, з урахуванням унесення змін до ПК України та набрання ними чинності. Крім того, позивач не знав та не міг знати про порушення свого права, оскільки не отримував і не міг отримати податкове повідомлення-рішення №0/22174/2420 від 24.04.2024, а отже достеменно не міг дізнатись про порушення своїх прав, з об`єктивних причин, що не залежали від його волі, так як у відповідний період перебував закордоном України, де перебуває і по сьогоднішній день.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, такою, що не містить у собі зазначення нових обставин, які б спростовували рішення суду першої інстанції. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1 , 17.07.2024 отримав повідомлення на мобільний телефон про наявність податкового боргу по сплаті єдиного податку за 2023 року у сумі 352 089,60 грн.
Представник позивача, адвокат Черкез А.М., звернувся 30.07.2024 із адвокатським запитом до Головного управління ДПС у Харківській області, у відповідь на який отримав від ГУ ДПС у Харківській області лист від 08.08.2024 за №35719/6/20-40-24-20-17 з інформацією щодо застосування до позивача штрафної санкції за порушення вимог пп. 91.4.3 п. 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України у сумі 352 759,60 грн.
Так, відповідачем зазначено, що в ході проведення камеральної перевірки встановлено, що сума єдиного податку, зазначена ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації за 2023 рік є меншою, ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету.
За результатом вказаної перевірки складено акт від 28.03.2024 за №12388/20-40-24-20-06, який направлено декларанту засобами поштового зв`язку та повернуто поштовим відділенням 15.04.2024 за закінченням терміну зберігання.
На підставі вказаного акту перевірки відповідно до ст. 58 ПК України ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2024 за №0/22174/2420, в якому зазначена сума заниженого податкового зобов`язання 320690,55 грн та штрафна санкція 32069,05 грн, всього 352759,60 гривень.
Не погодившись із таким податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Харківській області, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 24.04.2024 за №0/22174/2420.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі також – ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлено главою 1 розділу XIV ПК України.
Відповідно до пп.2 п.291.4. ст.291 ПК України друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі - готівковій або безготівковій (у тому числі з використанням електронних грошей) (п.291.6 ст.291 ПК України).
Згідно з пп.1 п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця - є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Відповідно до абз.1 пп.292.6 ст.292 ПК України датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Для платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість, датою отримання доходу є дата списання кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.
Згідно з абз.1 п.294.1 ст.294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.
Відповідно до абз.1 п.296.1 ст.296 ПК України фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Облік доходів та витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет (абз.4 п.296.1 ст.296 ПК України).
Законом України від 30.06.2023 за № 3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» внесені доповнення до підрозділу 8 «Особливості справляння єдиного податку та фіксованого податку» розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Відповідно до підпункту 91.4.3 пункту 91 цього підрозділу у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.
Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Кодексу платниками єдиного податку другої групи є фізичні особи – підприємці, обсяг доходу яких не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що складає 5587800,00 гривень. До суми перевищення обсягу доходу застосовується ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків (пп. 2 п.293.8 ст 293 ПК України).
Судом установлено, що ОСОБА_1 з 20.06.2019 по 23.02.2024 перебував на обліку в ГУ ДПС як фізична особа–підприємець.
Відповідно до Реєстру платників єдиного податку позивач був зареєстрований платником єдиного податку 2 групи з 01.04.2021 (ставка 10 відсотків). З 14.03.2023 по 31.07.2023 був платником єдиного податку 3 групи з особливостями оподаткування на перiод дiї воєнного, надзвичайного стану в Українi (ставка 2 відсотки). З 01.08.2023 по 23.02.2024 – платник єдиного податку 2 групи.
ГУ ДПС на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І Податкового кодексу України (далі – ПК України), у порядку статті 76 та статті 86 розділу ІІ Кодексу, проведено камеральну перевірку показників податкової декларації платника єдиного податку, поданої за 2023 рік.
Під час камеральної перевірки використано: ІКС «Податковий блок», податкову декларація платника єдиного податку від 05.02.2024 за №9380839138.
В ході проведення камеральної перевірки показників податкової декларації встановлено перевищення ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу, визначеного у підпункті 2 пункту 291.4 статті 291 Кодексу для платників єдиного податку 2 групи, та незазначення в податковій декларації податкового зобов`язання з єдиного податку за ставкою 15 відсотків (рядок 04, 09, 12, 14.1, 14) з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 9 14.3 п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Так, ФОП ОСОБА_1 не перебував на особливих умовах 7 місяців 2023 року. Отже, граничний обсяг доходу становить 3 259 550,00 грн (5587800:12 міс. х 7 міс.), сума перевищення становить 2 137 937,00 грн (задекларована сума доходу 5 397 487,00 грн - граничний обсяг доходу 3 259 550,00 грн).
Відповідач у відзиві на позов зазначає, що перевіркою встановлено, що сума єдиного податку, зазначена ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації за 2023 рік є меншою ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету.
Розрахунок суми єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету (грн): сума перевищення обсягу доходу становить - 2 137 937,00 грн, Податкове зобов`язання (15 % суми перевищення) становить 320 690,55 гривень.
Перевіркою показників податкової декларації ФОП ОСОБА_1 встановлені порушення вимог підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 2 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 296.5.2 пункту 296.5, статті 296 розділу ХІУ Кодексу, а саме: платником податків у 2023 році не визначено обсяг доходу, встановлений п. 291.4 ст. 291 Кодексу, пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, та не задекларовано податкове зобов`язання з єдиного податку за ставкою 15 відсотків у сумі 320690,55 грн з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 914.3 п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Кодексу платниками, які застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу Кодексу.
За результатами вказаної перевірки складено акт від 28.03.2024 за №12388/20-40-24-20-06, який було направлено декларанту засобами поштового зв`язку та повернуто 15.04.2023 за закінченням терміну зберігання. Заперечення на акт камеральної перевірки до ГУ ДПС не надходили.
На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення – рішення за від 24.04.2024 за №0/22174/2420, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі (за податковим зобов`язанням – 320690,55 грн; за штрафними санкціями –  32069,05 грн), всього 352759,60 гривень. ППР було направлено позивачу засобами поштового зв`язку та повернуто 11.05.2023 за закінченням терміну зберігання.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо того, що позивач не знав та не міг знати про порушення свого права, оскільки не отримував і не міг отримати податкове повідомлення-рішення №0/22174/2420 від 24.04.2024, колегія суддів ураховує таке.
За приписами п. 58.3. ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПКУ у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомлення про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до висновку Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №804/1318/18, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не в праві посилатися на неотримання ним кореспонденції як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Враховуючи наведене, контролюючий орган виконав обов`язок щодо направлення на адресу позивача податкового повідомлення-рішення, яке не вручене позивачу з незалежних від контролюючого органу причин, а отже відповідно до п.42.4 ст.42 ПК України вважається врученим належним чином.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем виконувались всі умови перебування на спрощеній системі оподаткування, в тому числі щодо отримання загального доходу в межах максимально допустимого обсягу, з урахуванням внесення змін в ПК України та набрання ними чинності, то колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Підпункт 91.4.3 пункту 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлює особливості визначення обсягу доходу у 2023 звітному році. Дані особливості застосовуються під час декларування доходу за 2023 звітний рік, а саме подання відповідної декларації, яка заповнена відповідачем та отримана відповідачем згідно з квитанцією №2 05.02.2024, тобто після набрання чинності підпунктом 91.4.3 пункту 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (01.08.2023).
Отже, зазначений нормативно-правовий акт був застосований саме під час його дії, а не до набрання ним чинності, як помилково зазначає представник позивача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 24.04.2024 №0/22174/2420 щодо збільшення суми грошового зобов`язання по сплаті єдиного податку за 2023 рік у розмірі – 320 690,55 грн та застосування штрафної санкції в розмірі 32 069,05 грн.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі № 520/24443/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова