П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/10029/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А. 
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
03 липня 2025 року                                                                                                                  м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, Головного  управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2024 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, Головного  управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького  окружного адміністративного суду від 01.10.2024  позов задоволено частково.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.04.2024 ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. За екстериторіальністю заяву передано до   Головного управління ПФУ в Тернопільській області.
За наслідком розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №024950009406  від 11.04.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком  з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Зокрема, у рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 28 років 2  місяці 2 дні.
Не погоджуючись із цим рішенням,    позивач  звернувся  до суду із позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже апеляційний суд не надає правової оцінки постанові суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється  Законом України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.
Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку № 637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції № 58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Водночас, працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ   до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, спірним у даній справі є не зарахування до стажу періодів   роботи  з 31.12.1990 р. по 01.01.1996 р., 01.01.1997 р. по 31.12.1997 р., з 01.07.1998 р. по 30.09.1998 р., 01.12.1998 -31.12.1998 р., 01.01.1999 р. по 28.02.1999 р., 01.12.1999 р. по 31.01. 2000 р., 01.11.2000 р. по 31.12.2000р., 11.01.2001 р. по 31.01.2001 р., 07.02.2001 р., 28.02.2001 р., 16.03.2001 р. по 31.03.2001 р., 03.04.2001 р. по 30.06.2001 р. ,, 05.07.2001 р. по 31.07.2001 р., 05.08.2001 р. по 30.11.2001 р., 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р .
Згідно  записів   трудової  книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював з  30.06.1986 по 22.01.2003  в колгоспі ім..Мічуріна  с. Жабелівка.
Згідно   записів   трудової  книжки колгоспника  № НОМЕР_2     ОСОБА_1 працював     з  30.06.1986 р. по 22.01.2003 р.  в колгоспі ім. Мічуріна  с. Жабелівка.
Вказані записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаних колгоспів та не містять виправлень/підтирань, які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.
В записах цієї  трудової книжки позивача містяться дані про відпрацьовані в 1990 по 2002 р. людинодні.
Згідно форми РС - право позивачу не зараховано до стажу наступні періоди: з 01.01.1991 по 31.12.1995 р., 01.01.1997 р. по 31.12.1997 р., з 01.07.1998 р. по 30.09.1998 р., 01.12.1998 -31.12.1998 р., 01.01.1999 р. по 28.02.1999 р., 01.12.1999 р. по 31.01. 2000 р., 01.11.2000 р. по 31.12.2000р., 11.01.2001 р. по 31.01.2001 р., 07.02.2001 р., 28.02.2001 р., 16.03.2001 р. по 31.03.2001 р., 03.04.2001 р. по 30.06.2001 р. ,, 05.07.2001 р. по 31.07.2001 р., 05.08.2001 р. по 30.11.2001 р., 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р.
Однак, як вірно встановив суд першої інстанції періоди роботи з 01.01.1991 по 31.12.1995 р., 01.01.1997 р. по 31.12.1997 р., з 01.07.1998 р. по 30.09.1998 р., 01.12.1998 -31.12.1998 р., 01.01.1999 р. по 28.02.1999 р., 01.12.1999 р. по 31.01. 2000 р., 01.11.2000 р. по 31.12.2000р., 11.01.2001 р. по 31.01.2001 р., 07.02.2001 р., 28.02.2001 р., 16.03.2001 р. по 31.03.2001 р., 03.04.2001 р. по 30.06.2001 р. ,, 05.07.2001 р. по 31.07.2001 р., 05.08.2001 р. по 30.11.2001 р., 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р., підтверджено належним чином, відтак,  не зараховані безпідставно.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню та щодо зобов`язання відповідача зарахувати     до страхового стажу  позивача   періоди роботи  з 01.01.1991 по 31.12.1995 р., 01.01.1997 р. по 31.12.1997 р., з 01.07.1998 р. по 30.09.1998 р., 01.12.1998 -31.12.1998 р., 01.01.1999 р. по 28.02.1999 р., 01.12.1999 р. по 31.01. 2000 р., 01.11.2000 р. по 31.12.2000р., 11.01.2001 р. по 31.01.2001 р., 07.02.2001 р., 28.02.2001 р., 16.03.2001 р. по 31.03.2001 р., 03.04.2001 р. по 30.06.2001 р. ,, 05.07.2001 р. по 31.07.2001 р., 05.08.2001 р. по 30.11.2001 р., 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р.
Враховуючи, що згідно форми  РС  страховий відповідачем стаж позивача  становить 28 р. 2 місяці 2 дні, та стаж, який підлягає зарахуванню згідно рішення суду понад 7 років, загальний страховий стаж ОСОБА_1  складе більш ніж 31 рік., що є  достатнім для призначення пенсії за віком.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 з 26.03.2024 (з наступного дня досягнення пенсійного віку) пенсію за віком.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.    
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.