ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1723/25  Номер провадження 22-ц/814/3200/25	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Пилипчук Л.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Будігая Олександра Васильовича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 29 травня 2025 року  (час ухвалення судового рішення з 09:47:47 до 10:06:49; дата виготовлення повного текста ухвали – 29 травня 2025) у справі за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру часток співвласників, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити дії, третя особа – Перша Полтавська державна нотаріальна контора.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення розміру часток співвласників, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити дії; просив суд ухвалити рішення, яким 
- визнати розмір часток за співвласниками: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по фактичному користуванню об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним свідоцтво про право спадщину за законом, видане ОСОБА_2 державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г., зареєстроване в реєстрі за № 1-325 з одночасним анулюванням (скасуванням) рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 65451733 від 14.11.2022;
- зобов`язати ОСОБА_2 невідкладно подати документи державному реєстратору на закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 2658064453000, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
22 травня 2025 року адвокат Будігай О.В., представник ОСОБА_1 , подав до суду заяву про забезпечення доказів, у якій просив:
доручити приватному підприємству «Полтавське Бюро Технічної Інвентаризації «Інвентаризатор» провести (здійснити) технічне обстеження та скласти висновок щодо розрахунку (перерахунку) розміру часток по фактичному користуванню об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ;
зобов`язати приватне підприємство «Полтавське Бюро Технічної Інвентаризації «Інвентаризатор» провести (здійснити) технічне обстеження та скласти висновок щодо розрахунку (перерахунку) розміру часток по фактичному користуванню об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ;
встановити приватному підприємству «Полтавське Бюро Технічної Інвентаризації «Інвентаризатор» строк для подання технічного висновку 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання судового рішення;
зобов`язати сторони у цивільній справі № 552/1723/25 у визначений ПП «Полтавське Бюро Технічної Інвентаризації «Інвентаризатор» строк надати БТІ необхідні документи.
Заява мотивована тим, що з урахуванням заявленої вимоги про визначення розміру часток співвласників на стадії підготовчого провадження є необхідним вирішити питання про перерахунок розміру часток співвласників, проте з огляду на лист ПП «Полтавське Бюро Технічної Інвентаризації «Інвентаризатор» від 28.01.2025 року, у якому підтверджено існування на спірному об?єкті нерухомого майна споруд та будівель, які не бралися до уваги у розрахунку, проведеному у 1988 році, позивач позбавлений можливості подати у встановлений законом строк можливий варіант перерахунку часток. 
Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 29 травня 2025 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.
В апеляційній скарзі адвокат Будігай О.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення доказів. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги викладені обставини, якими обгрунтований позов, і стверджується, що, враховуючи визначений законом порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого об?єкта, позивач самостійно не має можливості подати суду відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, отже суд відповідно до вимог цивільного процесуального закону за заявою учасника справи повинен забезпечити докази.
Відмовляючи у задоволенні поданого клопотання, суд першої інстанції застосував норми матеріального права, які не регулюють спірні правовідносини, адже суд послався на Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків…, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 158 від 03 липня 2018 року, яким врегульовані питання узаконення самочинного будівництва.
Суд помилково визнав встановленим відсутність у ПП «Полтавське Бюро Технічної Інвентаризації «Інвентаризатор» документів, необхідних для проведення технічного обстеження, а також проігнорував відмову відповідачки у досудовому порядку провести перерахунок часток.
За відсутності спільної згоди співвласників проведення технічного обстеження спірного об?єкта нерухомого майна можливе лише у судовому порядку, отже з урахуванням приписів ст.189 ЦПК України суд мав вжити заходи для отримання доказів, необхідних для правильного вирішення спору, які не можуть бути подані самостійно стороною спору. 
Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави, визначені нормами процесуального закону, для забезпечення доказів, тобто не є доведеними обставини, які б свідчили про те, що документи, які просить витребувати заявник, а це – документи технічного обстеження та висновок, буде втрачено або збирання чи подання цієї інформації згодом стане неможливим чи утрудненим.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів, позивач фактично просить суд доручити органу технічної інвентаризації вчинити відповідні дії без дотримання встановленого законом порядку.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Необхідною умовою для забезпечення доказів є наявність підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Отже, забезпечення доказів - це механізм збору доказів, що гарантує збереження доказів, необхідних для підтвердження певних обставин у справі.
При цьому, збереження доказів зумовлене існуванням обставин, які свідчать про можливу втрату таких доказів або ускладнення чи неможливість їх подання.
Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення / потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому і ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.
Процесуальний механізм забезпечення доказів застосовується з метою запобігання настанню негативних наслідків, тобто, вжиття судом невідкладних заходів до закріплення у визначеному процесуальному порядку фактичних даних з метою використання їх як доказів при розгляді господарських справ.
При цьому, підставою для забезпечення доказів є побоювання учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.
Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 (справа № 9901/608/19), від 03.07.2019 (справа № 9901/845/18), від 09.10.2019 (справа №9901/385/19).
Ні у заяві про забезпечення доказів (т.1 а.с.201-204), ні в апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів, які їх підтверджують, а саме існування обставин. які вказують на можливу (вірогідну) втрату доказів, про які заявлена вимога щодо їх забезпечення.
По суті заявником поставлене питання про призначення і проведення експертизи, при цьому позивач не повідомив суду про об?єктивні перешкоди замовити висновок експерта з власної ініціативи відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України. 
У заяві про забезпечення доказів, навіть з урахуванням відсутності доводів про неминучу втрату можливості у майбутньому отримати доказ, відсутня вимога про призначення у справі експертизи (див. ч.2 ст.116 ЦПК України). 
З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про необгрунтованість поданого клопотання про забезпечення доказів є правильними. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382,ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Будігая Олександра Васильовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Київського районного суду м.Полтави від 29 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 30 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді Л.І. Пилипчук 

В.М.Триголов