ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2025 р. 	Справа № 520/2396/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 року (ухвалене  суддею Григоров Д.В.) по справі № 520/2396/25
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у припиненні нарахування з 01.07.2021 р. та виплати з 01.01.2025 р. їй щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області поновити нарахування з 01.07.2021 р. та виплату з 01.01.2025 р. їй щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 року.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. зупинено провадження в адміністративній справі № 520/2396/25 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду по зразковій справі № 400/6254/24.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції,  позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025  р. та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, вимог: Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки адміністративна справа № 520/2396/25 не є типовою справою щодо справи № 400/6254/24, яка стосується перерахунків пенсії на підставі рішень суду з 01.02.2021 р., 01.02.2022 р., 01.02.2023 р., а спірні правовідносини у справі № 520/2396/25 стосуються проведення позивачці перерахунку пенсії з 01.01.2025 р. 
Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема, про зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа № 520/2396/25 за складом учасників справи (сторін по справі) та змістом заявлених позовних вимог містить ознаки типової справи, визначені в ухвалі Верховного Суду від 07.11.2024 р. у зразковій адміністративній справі № 400/6254/24.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно  із  ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Зупинення провадження у справі - це врегульована законом тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.
Згідно із п.п. 21, 22 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги. Зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
Статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені  підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України, суд має право зупинити провадження у справі в разі: розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.
Згідно із  ч.ч. 1-3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України, який розглядає типову справу, має право зупинити провадження за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою у випадку, якщо Верховним Судом відкрито провадження у відповідній зразковій справі. Провадження у типовій справі підлягає відновленню з дня набрання законної сили рішенням Верховного Суду у відповідній зразковій справі. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Ухвалою Верховного суду від 07.11.2024 р. відкрито провадження у зразковій справі № 400/6254/24 за позовом Особа1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
У вищевказаній ухвалі Верховний Суд дійшов висновку, що вказані справи відповідають ознакам типових, визначених пунктом 21 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у всіх цих справах: а) позивачі є пенсіонерами, яким призначено пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; б) позовні вимоги заявлені до територіального органу Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебувають позивачі; в) спірні відносини стосуються правомірності дій пенсійного органу щодо припинення, після перерахунку на виконання рішення суду пенсії позивачів, виплати щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. № 713 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб” та індексації згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 р. № 118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році” та від 24.02.2023 р. № 168 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році”. г) позивачі заявили тотожні позовні вимоги: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та зобов`язати виплатити щомісячну доплату до пенсії, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. № 713 “Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб”; виплатити індексацію згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 р. № 118 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році” та від 24.02.2023 р. № 168 “Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році”; зобов`язати ГУ ПФУ продовжити нарахування й виплату спірної доплати (2000 грн.) та індексації після перерахунку пенсії.
Як вбачається з позовної заяви, позивачка просить визнати протиправними дії визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у припиненні нарахування з 01.07.2021 р. та виплати з 01.01.2025 р. їй щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області поновити нарахування з 01.07.2021 р. та виплату з 01.01.2025 р. їй щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України №713 від 14.07.2021 року.
Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом в обґрунтування позовних вимог зазначила, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 в справі № 520/18923/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області позивачці здійснено перерахунок та виплату пенсії в разі втрати годувальника, на підставі оновленої довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумський областях про розмір грошове забезпечення померлого чоловіка ОСОБА_2 від 19.06.2024 р. №100/18173 з 01.12.2019 р., з урахуванням раніше виплачених сум.
Судовим розглядом встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 в справі № 520/18923/24, на підставі оновленої довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумський областях про розмір грошове забезпечення померлого чоловіка ОСОБА_2 від 19.06.2024 р. №100/18173, позивачці було проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 р., однак після наведеного перерахунку щомісячна доплата не виплачується.
Тобто, предметом розгляду даної справи №520/2396/25, зокрема, є відновлення нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії в сумі 2000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» після проведеного перерахунку пенсії з 01.12.2019 р., на підставі оновленої довідки від 19.06.2024 р. №100/18173, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 р. в справі № 520/18923/24.
З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, а також правове регулювання спірних відносин, у суду першої інстанції були підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним в ухвалі Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №400/6254/24, дана адміністративна справа є типовою у відношенні до зразкової адміністративної справи №400/6254/24.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що справа № 520/2396/25 підпадає під ознаки типової, провадження у якій відкрито Верховним Судом ухвалою від 07.11.2024 р. у справі № 400/6254/24, оскільки відповідачем в обох випадках є територіальний орган Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебувають позивачі, а спір виник з аналогічних підстав і відносин, що регулюються одними нормами права, зазначеними вимогами позивачів, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про зупинення провадження у справі № 520/2396/25.
Разом з тим, на момент апеляційного перегляду ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. про зупинення провадження у справі № 520/2396/25, у зразковій справі №400/6254/24 ухвалено остаточне рішення.
Так, рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.12.2024 р. у справі № 400/6254/24 (провадження Пз/990/11/24), залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2025 р., в задоволенні позову відмовлено.
Отже, відповідне судове рішення, станом на дату прийняття постанови за результатами апеляційного перегляду ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. у справі №520/2396/25, набрало законної сили 13.03.2025 р.
Суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта на судову практику апеляційного адміністративного суду в подібних правовідносинах, оскільки за приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 по справі № 520/2396/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін