ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 липня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 390/2122/24
провадження № 22-ц/4809/903/25 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», 
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року (суддя Солоненко Т.В.).

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У вересні 2024р Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі- ТОВ «ФК «Укрглобал - Фінанс») звернулось до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором №1238002 про надання споживчого кредиту від 15 січня 2024 року станом на 24 квітня 2024 року у розмірі 147000,00 грн, яка складається з: 

-25000,00 грн – заборгованості за кредитом; 

-122000,00 грн – заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 15 січня 2024 року по 29 липня 2024 року (включно). 

Також просить відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати, що складаються із судового збору та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову вказує, що 15 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі – ТОВ «Селфі Кредит») та ОСОБА_1 укладений договір №1238002 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 25000,00 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). 

29 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладений договір факторингу №29/07/2024, згідно з яким право вимоги за договором №1238002 про надання споживчого кредиту від 15 січня 2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». 

Стверджує, що відповідачка не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті відсотків, тому виникла заборгованість, яка станом на 24 квітня 2024 року в загальному складає 147000,00 грн.

Відзив на позовну заяву

У відзиві на позовну заяву відповідачка заперечила проти позову та просила  відмовити у його задоволенні. 

Вказує, що позовна заява містить неправдиву інформацію та непідтверджені, необґрунтовані та суперечливі дані, зокрема такі, що не відповідають доданим до позовної заяви матеріалам; наданий розрахунок заборгованості містить ряд арифметичних помилок. 

Щодо договору факторингу від 29 липня 2024 року звертає увагу на відсутність документації, яка є невід`ємною частиною цього договору. 

Вважає, що право вимоги за договором факторингу не перейшло від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». 

Зауважує, що матеріали не містять первинних документів на підтвердження перерахування коштів на рахунок відповідачки. Також відсутнє будь-яке підтвердження наявності у відповідачки електронно-цифрового підпису, яким підписано електронний договір, та доказів належності одноразового ідентифікатора саме відповідачці (а.с. 124-128).

Відповідно до поданих до суду першої інстанції письмових пояснень позивач наполягає на тому, що до позовної заяви ним було долучено належні та достатні докази на підтвердження позовних вимог. Зазначає, що відповідно до п.п. 3.1.3. договору факторингу право вимоги переходить з моменту оплати, а не підписання акту приймання - передачі реєстру боржників. 
Звертає увагу на те, що у позовній заяві допущено описку у частині наведеного розрахунку процентів, оскільки правильною кінцевою датою періоду нарахування є 24 квітня 2024 року, а не 29 липня 2024 року (а.с. 132-137).
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року позов ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» задоволено частково; стягнуто з   ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором №1238002 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 15 січня 2024 року у розмірі 137 000,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 25 000,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками – 112 000,00 грн; здійснено розподіл судових витрат; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідачки виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом. 
Судом враховано, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку не повернуті. Оскільки до суду не надано доказів погашення заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом позики у розмірі 25 000,00 грн.
Разом з тим, на переконання суду першої інстанції, позивач неправильно здійснив нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором, оскільки відсотки за користування кредитом можуть бути нараховані лише протягом 180 днів, тобто строку, який заявлено у межах позовних вимог. За розрахунком суду розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за договором складає 112 500,00 грн (25000 х 2,5% х 180). З урахуванням здійсненого відповідачкою платежу на суму 500,00 грн, заборгованість за відсотками дорівнює 112000,00 грн.
Враховуючи наведене, суд виснував, що позов підлягає частковому задоволенню.
У частині витрат на професійну правову допомогу адвоката, суд вважав, що витрати у розмірі 10 000,00 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, чим відновлено порушене право позивача, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, на переконання суду необхідно зменшити розмір стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу до суми 4000,00 грн, що відповідатиме принципу розумності.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Частково не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, відповідачка оскаржила його в апеляційному порядку. 

Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року у даній справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 112 000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за нарахованими відсотками по договору у розмірі 62 625,00 грн, в іншій частині, - залишити без змін.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що після того, як позивач визнав свою описку в позовній заяві, він не зробив правильний розрахунок заборгованості по відсоткам саме за період з 15 січня 2024 року по 24 квітня 2024 року. Натомість, суд першої інстанції взявши до уваги те, що розрахунок позивача не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, допустив помилку у розрахунку щодо кількості днів, за які нараховані відсотки за користування кредитними коштами та не врахував, що період з 15 січня 2024 року по 24 квітня 2024 року складає 101 день. 

Отже, на переконання скаржниці, розмір заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за договором складає: 63 125,00 грн (25000,00 грн x 2,5% х 101). З урахуванням здійсненого відповідачкою платежу на суму 500,00 грн, заборгованість за відсотками дорівнює 62 625,00 грн. 

На підставі викладеного вважає, що суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог та, незважаючи на вимогу позивача стягнути заборгованість по відсоткам по 24 квітня 2024 року, стягнув заборгованість по 29 липня 2024 року.
Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

У частині, що стосується доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що в укладеному кредитному договорі між відповідачкою та первісним кредитором встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом. Оскільки зміни до кредитного договору не вносились, додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались, вважає відсутніми правові підстави для перерахунку процентної ставки. Наголошує, що стягнення нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється за період строку дії кредитного договору, а тому станом на 29 липня 2024 року заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.5. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 15 січня 2024 року по 29 липня 2024 року (включно) складає 122 000,00 грн.

Повідомлено, що за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 3000,00 грн, на підтвердження чого до суду будуть надані відповідні докази(а.с. 197-204). 

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 15 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду від 23 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву.
24 квітня 2025 року закінчено підготовчі дії; справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 12 год. 00 хв. 24 червня 2025 року.

У період з 09 червня 2025 року по 27 червня 2025 року включно головуючий суддя Дьомич Л.М. та члени колегії з розгляду даної справи – судді Дуковський О.Л. і Письменний О.А. перебували у відпустці на підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду. 

У зв`язку з викладеним, слухання справи не відбулося та відкладене на 12 год. 00 хв. 07 липня 2025 року.

У відповідності до вимог процесуального закону сторони повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 217-222).

У судовому засіданні 07 липня 2025 року сторони та їх представники участі не брали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Таким чином, з урахуванням того, що апеляційний розгляд здійснювався за обставин неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15 січня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» (Товариство) та ОСОБА_1 (Споживач) укладено договір № 1238002 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (далі – Кредитний договір, а.с. 92-96, 65-66), який підписаний останньою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «К931» 15 січня 2024 року, 17:09:45.
Пунктом 1.2. -1.5. Кредитного договору передбачено, що Товариство надає Споживачу кредит у сумі 25 000,00 грн., строк кредиту 352 дні, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 16 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п.1.3 Договору. 
Згідно з п. 2.1. Кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . 
Сторони погодили графік платежів, що є додатком №1 до договору, яким визначено дати та розмір повернення платежів за кредитом. Відповідачка ознайомилася з графіком платежів, інформаційним повідомленням від споживача фінансових послуг, що засвідчила електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до повідомлення ТОВ «Пейтек Україна» за вих. №20240923-8 від 23 вересня 2024 року, між ним та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03 травня 2022, за яким було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит» 15 січня 2024 року на суму 25000,00 грн (а.с. 64).
ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти у розмірі 25000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою вих. №20.1.0.0.0/7-250129/65053-БТ від 09 лютого 2025 року та випискою по рахунку ОСОБА_1 , наданою АТ КБ «ПриватБанк» за період 15 січня 2024 року по 20 січня 2024 року (а.с. 106-107).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №1238002 від 15 січня 2024 року станом на 29 липня 2024 року, кількість днів прострочення - 180, заборгованість -147500,00 грн, яка складається з 25000,00 грн заборгованості за кредитом, 122200,00 грн заборгованості за нарахованими процентами. Також встановлено, що відповідачка здійснила часткову оплату за Кредитним договором на загальну суму 500,00 грн (а.с. 67-70).
Відповідно до Договору факторингу №29/07/2024 від 29 липня 2024 року,укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», ТОВ «СелфіКредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 80-86).
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №29/07/2024 від 29 липня 2024 року, ТОВ «СелфіКредит» передав, а ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором на загальну суму 147000,00 грн (а.с. 88).
Відповідно до платіжної інструкції №1118 від 29 липня 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» оплатив ТОВ «Селфі Кредит» за договором факторингу №29/07/2024 від 29 липня 2024 року суму у розмірі 1838137,38 грн (а.с. 87).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Судове рішення оскаржене в частині  стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» заборгованості за нарахованими відсотками по договору 1238002 про надання споживчого кредиту від 15.01.2024р у сумі 112 000, грн.
Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах оскарження, ст. 367 ЦПК.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України).

Виходячи з наведеної вимоги процесуального закону, беручи до уваги доводи апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі переглядається апеляційним судом лише у частині вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами за Кредитним договором.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено  обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У ч.ч. 1-3 ст. 1056- 1 визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У Кредитному договорі сторонами погоджено, щопроцента ставка за договором є фіксованою; стандартна процента ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору (352 дні).

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Матеріали даної справи свідчать, що нарахування процентів за Кредитним договором здійснено позивачем на суму основного боргу у розмірі 25 000,00 грн за період з 15 січня 2024 року по 29 липня 2024 року включно, що за розрахунком, з урахуванням часткової сплати відповідачкою 500,00 грн, дорівнює 122 000,00 грн. 

За викладеного, місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач неправильно здійснив нарахування процентів за користування кредитними коштами за договором, вказавши, що відсотки за користування кредитом можуть бути нараховані лише протягом 180 днів, тобто строку, який заявлено у межах позовних вимог.

Колегія суддів наголошує, що позовна заява містить чіткий період нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а саме з 15 січня 2024 року по 29 липня 2024 року включно; нарахування заборгованості відповідачки по відсоткам за користування кредитом здійснене у межах строку кредитування та з урахуванням здійсненої відповідачкою часткової сплати заборгованості за договором. Натомість, кількість днів у періоді заборгованості не є межами позову, як помилково вважав місцевий суд, а є елементом (складовою частиною) розрахунку, який суд зобов`язаний перевірити та за необхідності чи помилковості такого розрахунку – здійснити власний, зваживши на визначений позивачем період нарахування заборгованості та перевіривши його відповідність вимогам закону і умовам договору.

Викладеним спростовуються також доводи апеляційної скарги відповідачки щодо необґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Разом з тим, апеляційним судом враховано застосовування у судовій практиці Верховного Суду відомого ще з часів римського права принципу заборони повороту до гіршого, який встановлює правило, за яким особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягла в попередній інстанції.

Оскільки суд не може самостійно погіршити позицію скаржниці за результатом розгляду поданої нею апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції у даній справі в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін. 
За викладеного, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний