ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/30387/23                                                 Суддя першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 липня 2025 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача                              Файдюка В.В.
Суддів:                                        Карпушової О.В.,
Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.03.2023 №0309470-2408-1021 та №0309468-2408-1021.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що належність ОСОБА_1 на праві власності об`єктів нерухомості, які за державною класифікацією віднесені до будівель сільськогосподарського призначення, та передача таких об`єктів до статутного капіталу Приватного підприємства «Терен», яке є сільськогосподарським виробником, єдиним засновником якого є позивач, свідчить про поширення на нього пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбаченої пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що заснування ОСОБА_1 Приватного підприємства «Терен», яке є сільськогосподарським товаровиробником, не може мати наслідком поширення на позивача пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбаченої пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, позаяк безпосередньо позивач до сільськогосподарських товаровиробників не належить. Крім того, підкреслив на неврахуванні судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду у справах №820/3707/17 та №380/18104/21, а також того, що нежитлові будівлі належать на праві власності саме ОСОБА_1 , а не ПП «Терен».
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є керівником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи - Приватного підприємства «Терен» (далі - ПП «Терен»), зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.02.2000, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №464012.
Відповідно до Витягу з ЄДРПОУ станом на 25.04.2023 основним видом діяльності ПП «Терен» за КВЕД є 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Матеріали справи свідчать, що Приватному підприємству «Терен» передано на праві користування (оренди) земельні ділянки з кадастровими номерами 322455100:02:002:0175 площею 0,0217 га, 3224255100:03:007:0701 площею 3,8404 га, 3224255100:03:006:0002 площею 7,6109 га, 3224255100:03:003:0501 площею 1,9095 га 3224255100:03:003:0500 площею 1,9114 га, 3224255100:03:003:0500 площею 1,9114 га, 3224255100:03:001:0048 площею 3,8404 га, 3224255100:03:002:0039 площею 3,8409 га, 3224255100:03:008:0003 площею 3,84 га, 3224255100:03:007:0037 площею 3,8413 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Київська обл., Ставищенський р-н, про що свідчить інформація, зазначена у Витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.
Крім того, судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами 3224255100:02:004:0002 площею 3,938, 3224255100:02:004:0104 площею 2,0000 га, 3224285200:02:001:0006 площею 2,5764 га для ведення селянського (фермерського) господарства, про що свідчать державні акти на право власності за земельні ділянки.
Також ПП «Терен» було подано Фінансову звітність малого підприємства за 2022 рік, в якому відображено чистий дохід за звітний період у розмірі 2471,2 тис. грн.
Відповідно до звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року ПП «Терен» відображено посівні площі сільськогосподарських культур зернових та бобових, технічних та сільгоспугідь.
Згідно протоколу №1/19 зборів засновників ПП «Терен» від 07.05.2019 позивачем внесено додатковий вклад до статутного капіталу ПП «Терен» в рахунок збільшення своєї частки, нежитлових будівель, належних йому на праві власності, а саме: свинарник-роділка загальною площею 1068,8 кв. м в АДРЕСА_1 та нежитлова будівля (гараж) загальною площею 994,7 кв. м в АДРЕСА_2 , оцінене в сумі 271410,00 грн. На вказаних зборах збільшено розмір статутного капіталу підприємства, визначено його у розмірі 274410,00 грн та розподілено участь в статутному капіталі наступним чином: частка ОСОБА_2 становить 2000 грн, що складає 0,73% статутного капіталу; частка ОСОБА_1 у статутному капіталі становить 272410 грн, що складає 99,27% статутного капіталу.
Актом оцінки майна ПП «Терен» від 07.05.2019 підтверджено здійснення засновниками оцінки майна на момент державної реєстрації збільшення змін до статутного капіталу, на загальну суму 271410 грн, яке складається із нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2.
Указані зміни внесені до статуту ПП «Терен», затвердженого рішенням засновників ПП «Терен» протокол №1/19 від 07.05.2019.
Актом приймання-передачі майна, яке вносить засновник для збільшення розміру статутного капіталу ПП «Терен» від 07.05.2019 підтверджено передачу позивачем означеного вище майна на суму 271410,00 грн ПП «Терен».
Для проведення державної реєстрації змін до установчих документів 17.05.2019 ПП «Терен» було подано документи згідно опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи».
Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено внесення 14.12.2022 до реєстру інформації про передачу позивачем у власність об`єктів нерухомого майна площею 1068,8 кв. м. та 994,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Київській області 03.03.2023 складено та направлено на адресу ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:
- №0309470-2408-1021, яким позивачу визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2022 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 34   736,00 грн (нежитлова будівля площею 1   068,80 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 );
- №0309468-2408-1021, яким позивачу визначено до сплати суму податкового зобов`язання за 2022 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 32   327,75 грн (нежитлова будівля площею 994,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ).
Вважаючи указані індивідуальні акти такими, що прийняті за відсутніх на те правових підстав з огляду на поширення на позивача пільг із сплати цього податку, передбачених пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пункту 10.1 статті 10 ПК України (тут і надалі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Згідно статті 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
За змістом пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Згідно абзацу другого статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Викладене свідчить, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач має у власності землі сільськогосподарського призначення, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями витягів з Реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного земельного кадастру. ОСОБА_1 є єдиним засновником ПП «Терен», основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Відповідно до пункту 5.4 Статуту ПП «Терен» майно чи майнові права, які передані засновниками підприємства в якості внеску до статутного капіталу, знаходяться в підприємстві на правах власності. 
Згідно протоколу зборів засновників ПП «Терен» від 07.05.2019 №1/19 ОСОБА_1 внесено додатковий вклад до статутного капіталу підприємства у рахунок збільшення своєї частки у вигляді свинарника-роділки загальною площею 1   068,8 кв. м в АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі (гаражу) загальною площею 994,7 кв. м в АДРЕСА_2 .
Згідно акта приймання-передачі від 07.05.2019 указане майно передано від засновника ОСОБА_1 до ПП «Терен».
Отже, указані документи підтверджують факт передачі об`єктів нерухомості та використання таких у господарській діяльності.
Суд першої інстанції також правильно врахував, що позивач є єдиним засновником ПП «Терен», яке є сільськогосподарським виробником, видами економічної діяльності якого є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Серед іншого, до матеріалів справи долучена фінансова звітність малого підприємства за 2022 рік, звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай за 2022 рік, підписані позивачем.
Зазначене спростовує посилання апелянта на те, що позивач не надав жодних достеменних доказів, які підтверджують факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до згаданого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Матеріали справи свідчать, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності (будівля нежитлова площею 994,7 кв. м в АДРЕСА_2 , - зерносклад, а також будівля нежитлова площею 1   068,80 кв. м в АДРЕСА_1 , - зерносклад) за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, для зберігання зерна, а також не передані власником ( ОСОБА_1 ) в оренду, лізинг, позичку
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Аналогічна позиція щодо подібних правовідносин висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.04.2020 у справі № 540/2206/19, від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22, від 24.07.2024 у справі № 400/2283/20, від 04.02.2025 у справі № 140/33208/23, від 26.06.2025 у справі № 400/1245/23.
Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 17.02.2021 у справі №820/3707/17 та від 11.04.2023 у справі №380/181/21, колегія суддів вважає помилковим, адже відповідні правові позиції не є релевантними до спірних правовідносин з огляду на те, що у справі №820/3707/17 було встановлено використання приміщень в іншій, ніж сільськогосподарська, діяльності, а у справі №380/181/21 суд касаційної інстанції зазначив, що позивачем-фізичною особою не було доведено, що остання використовує нежитлові приміщення у власній сільськогосподарській діяльності.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу правових підстав для прийняття спірних у рамках цієї справи податкових повідомлень-рішень.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.
Повне рішення виготовлено 22 липня 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                                      В.В. Файдюк 

Судді:                                                                                 О.В. Карпушова

                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев