ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/7788/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Малиш Н.І., Баранник Н.П.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу ОСОБА_1     
на ухвалу  Кіровоградського  окружного адміністративного суду   від 23.12.2024, (суддя суду першої Момонт Г.М.), прийняте в прядку спрощеного провадження у м. Кропивницький, в адміністративній справі №340/7788/24   за позовом ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправними дій  та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 позовну заяву повернуто позивачеві.
          Не погодившись  з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов неправильного  висновку  про те, що позивачем порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали  норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з огляду на таке.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в грудні 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” в редакції чинній з 29.01.2020 р. при обчисленні ОСОБА_1 в період з 31.01.2021 р. по 01.02.2023 р. включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 за період з 31.01.2021 р. по 01.02.2023 р. включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017    р. №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” в редакції чинній з 29.01.2020 р. шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15.12.2020 р. № 1082-ІХ “Про Державний бюджет України на 2021 рік” на 01.01.2021 р., Законом України від 02.12.2021    р. №1928-ІХ “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01.01.2022 р., Законом України від 03.11.2022 р. №2710-ІХ “Про Державний бюджет України на 2023 рік” на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати – за період з 31.01.2021 р. по день фактичної виплати.
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.12.2024    р. позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду та підтверджуючих доказів.
Представником позивача подано до суду заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду, яка мотивована правовою позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 27.11.2023 р. у справі №240/29466/23, щодо застосування у справах про стягнення належного до виплати при звільненні грошового забезпечення, тримісячного строку звернення до суду з моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме з дня одержання ним письмового повідомлення про нараховані та виплачені спірні суми. Представник позивача зазначив, що він у квітні 2024 року звернувся в інтересах позивача до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації про виплачені позивачу суми грошового забезпечення та, у разі невірного розрахунку таких сум, із проханням здійснити перерахунок та доплату належного позивачу грошового забезпечення. Проте відповідь так і не отримав. Така поведінка відповідача, щодо ігнорування адвокатського запиту і не надання інформації про механізм обрахунку грошового забезпечення позивача, не може слугувати підставою для обмеження права позивача на доступ до правосуддя. Також представник позивача, із посиланням на норми статті 110 Кодексу законів про працю України, вказав, що бездіяльність відповідача в частині ненадання позивачу письмового повідомлення про виплачені останньому кошти є об`єктивно непереробною позивачем обставиною, яка не залежить від його волевиявлення. Така обставина є дійсно істотною перешкодою та створює труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду. На думку представника позивача, саме з дня отримання письмового повідомлення про нараховані та виплачені спірні суми починається обчислення тримісячного строку звернення до суду із заявленими позовними вимогами. Окрім того представник позивача зазначив, що оскільки відповідач не виплатив спірні суми грошового забезпечення, позивач просто фізично не міг отримати письмового повідомлення про виплачені йому суми.
          Повертаючи позовну заяву позивачеві суд першої інстанції, керувався ст. 123 КАС України, і вказав, що позивач порушив строк звернення до суду з позовом, з моменту виплати йому суми заробітної плати в період проходження служби.
          Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Частиною першою  статті 122 КАС України  передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною третьою  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою  статті 122 КАС України  передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення  статті 233 КЗпП України  в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою  статті 122 КАС України.
Відповідно до частини другої  статті 233 КЗпП України  (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із  Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу  статті 233 КЗпП України  викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022  року КЗпП України  не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09 лютого 1999 №1-рп/99, від  13 травня 1997 року №1-зп, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від  06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої  статті 233 КЗпП України  (у редакції  Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
          Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважає, що відповідачем при обчисленні грошового забезпечення   ОСОБА_1 в період з 31.01.2021 р. по 01.02.2023 р. порушено право позивача, а саме не визначено розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови.
          Тобто, позовні вимоги в частині з 31.01.2021 по 19.07.2022 виникли до внесення змін до ст. 233 КЗпП України, та право на звернення до суду із позовом про їх оскарження не обмежено строком.
          Відтак, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позову в цій частині. 
          Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що одним із доводів позивача, вказаним як в клопотанні про поновлення строку на звернення до суду, так і в апеляційній скарзі є те, що він розраховував отримати всі  належні йому до виплати гроші при звільненні в лютому 2023 року. Водночас при звільненні вказані кошти йому виплачені не були, повідомлення про виплату сум при звільненні не видане, відтак в силу приписів ч. 2 ст. 233 КЗпП України останнім не порушив строку звернення до суду з адміністративним позовом в цій частині.
          В постанові Верховного Суду від 12.05.2025 в адміністративній справі № 360/324/24 Верховний Суд виклав таку правову позицію: «.. Висновок судів попередніх інстанцій з приводу того, що не підлягають застосуванню положення  статті 116 КЗпП України, оскільки зміст частини другої зазначеної статті свідчить про заявлення спору щодо усіх сум, нарахованих працівникові при звільненні, станом на дату звільнення, а не сум, нарахованих та виплачених під час періоду перебування на роботі (службі), колегія суддів уважає помилковим, з огляду на таке.
Нормативне регулювання строку звернення до суду визначене у частині другій  статті 233 КЗпП  містить пряме посилання на  статтю 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Таким чином,  стаття 116 КЗпП України  зобов`язує на день звільнення виплатити всі суми заробітної плати за весь час існування правовідносин працівника і роботодавця, а у разі спору про їх розміри, працівник має право звернутись до суду у строки визначені ч. 2  ст. 233 КЗпП України.
Отже, відповідач на день видання наказу від 22 січня 2024 року № 30-ос «Про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення» мав здійснити виплати за всіма видами належного позивачу грошового забезпечення, у тому числі і такого, яке нараховувалось та виплачувалось позивачу у період із січня по травень 2023 року, якщо воно було в меншому, ніж належало розмірі…»
          Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2025 судом апеляційної інстанції було витребувано у Військової частини НОМЕР_2 інформацію чи було надане ОСОБА_1 повідомлення про нараховані суми при звільненні, а також витребувано саме повідомлення та докази його вручення.
          Копія ухвали суду надійшла до електронного кабінету відповідача в ЄСІТС електронний суд 13.06.2025.
          Однак, ані повідомлення про нараховані при звільненні суми, ані підтвердження його вручення позивачеві  військова частина не надала.
          Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам позивача в цій частині, не з`ясовано обставини справи, не застосовано ст. 233 КЗпП України до спірних відносин, внаслідок чого суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивача в частині вимог після 19.07.2022 по 01.02.2023. 
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Керуючись ст. 243, 308, 315, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
          
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
          Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 в адміністративній справі № 340/7788/24 – скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник