ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 липня 2025 року           справа №200/818/25 

м. Дніпро

 Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 200/818/25 (головуючий І інстанції  Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                              У С Т А Н О В И В:       

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020, 2021 роки з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язання здійснити з 24.12.2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст. 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки.
Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, незастосовуючи при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески позивачу, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення.
Зазначає, що при призначенні позивачу у 2022 році пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), згідно частини 2 статті 40 цього Закону.
Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 200/818/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020, 2021 роки з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 з 24.12.2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки, з   урахуванням виплачених сум.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.      
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.   
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, з 02.09.2008 року отримувала пенсію за вислугою років, з 25.10.2022 року переведена на пенсію за віком відповідно до Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
24.12.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою щодо перерахунку пенсії, як особі, яку переведено з пенсії за вислугу років по Закону України “Про пенсійне забезпечення” на пенсію за віком по Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки, а не з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.01.2025 року представник ОСОБА_1 повідомлений про відмову у перерахунку пенсії, зазначивши, що пенсія призначена та виплачується згідно з чинним законодавством.
Згідно листа від 10.01.2025 року при розрахунку пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області врахований середній показник заробітної плати за 2014-2016 роки, який складає 7994,47 грн.
Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
За Преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. 
Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України    - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Тобто, відповідач у справі – орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.
Статтею 46 Конституції України   визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття   з   незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням   за   рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування,   призначення,   перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг   з   коштів Пенсійного фонду, що формуються   за   рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до положень статті 10 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особі, яка має одночасно право на різні види   пенсії (за віком,   по інвалідності, у зв`язку   з   втратою годувальника), призначається один із цих видів   пенсії за   її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один   з   видів довічної   пенсії за   її вибором.
Згідно частини 3 статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” переведення   з   одного виду   пенсії   на інший здійснюється   з дня   подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення   з   одного виду   пенсії   на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні   з   одного виду   пенсії   на інший   за   бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід)   за   періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час   призначення   (попереднього перерахунку) попереднього виду   пенсії.
Законом України “Про пенсійне забезпечення” передбачені інші умови і порядок   призначення   та обчислення   пенсії,   зокрема, пенсія   за   вислугу років.
Згідно абзацу 4 частини 2 статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” порядок визначення показників середньої заробітної плати (доходу) в   середньому   на   одну застраховану особу   в   цілому   по   Україні, з якої сплачено страхові внески   та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення   пенсії, за   календарний рік, що передує року звернення   за   призначенням   пенсії,   затверджується Пенсійним фондом України   за   погодженням   з   центральними органами виконавчої влади у галузях статистики, економіки, праці та соціальної політики і фінансів.
Абзац четвертий частини другої статті 40 в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 - зміну визнано неконституційною згідно   з   Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008; в редакції Закону № 3668-VI від 08.07.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 5462-VI від 16.10.2012, № 231-VII від 14.05.2013, № 2148-VIII від 03.10.2017.
Згідно частини 1 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та   за   який щомісяця сплачені   страхові внески   в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Таким чином,  з 01.01.2004 року обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно частини 2 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за  даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а   за   періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, статтею 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, частина 1   якої   містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно статті 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, до 31.12.2003 року страховий стаж громадянина має складатись виключно   з   проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, визначених частини 3 статті 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними   за   Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно положень частин 1, 2 статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” для обчислення   пенсії   враховується заробітна плата (дохід)   за   весь період страхового стажу починаючи   з   1 липня 2000 року.   За   бажанням пенсіонера та   за   умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи   з   1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення   пенсії   також враховується заробітна плата (дохід)   за   будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) для обчислення   пенсії   визначається   за   формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення   пенсії,   у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в   Україні, з якої сплачено страхові внески, за   три календарні   роки,   що передують року звернення   за   призначенням   пенсії.   Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України   за   погодженням   з   центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово,   з   1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для   призначення пенсії   визначається із середньої заробітної плати (доходу) в   Україні, з якої сплачено страхові внески за  2016 та 2017   роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу)   за   кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж   за   місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Таким чином, при призначенні   пенсії   на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” при обчисленні   пенсії   враховується середня заробітна плата (дохід) в   Україні, з якої сплачено страхові внески, за   три календарні   роки,   що передують року звернення   за   призначенням   пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постановах від 15.08.2019 року у справі № 521/9597/17, від 11.09.2019 року у справі № 363/1493/17, від 10.10.2019 року у справі № 520/7533/17.
Судом встановлено, що позивачу призначена пенсія  з  02.09.2008 року на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення” за  вислугу років.
Водночас, норми Закону України “Про пенсійне забезпечення” не передбачають такого виду пенсії.
Суд звертає увагу, що частиною 3 статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” встановлюється порядок переведення  з  одного виду   пенсії,   призначеної саме  за  цим Законом, на інший. 
Тобто, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид   пенсії   має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час  призначення пенсії,   передбаченої Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Однак, у випадку із заявою позивача мало місце  призначення  іншого виду  пенсії за   іншим законом, тому має враховуватись показник середньої заробітної плати   за   три календарні   роки,   що передують року   призначення   нового виду   пенсії (пенсії за віком).
Таким чином, суд вважає, що відповідачем необґрунтовано використаний механізм переведення   з   одного виду   пенсії   на інший, а саме з пенсії за   вислугу років на пенсію   за віком,    тому при обчисленні   пенсії   необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу)   за   три   роки,   що передували року призначенню   пенсії за віком,   відповідно до частини 2 статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Як встановлено судом, позивачу у 2008 році первісно призначена пенсія відповідно до статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який передбачає інші підстави та порядок   призначення пенсії,   а   призначення пенсії   відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” позивачу здійснено вперше у жовтні 2022 року.
В даному випадку має місце   призначення   іншої   пенсії за   іншим законом, а не переведення   з   одного виду   пенсії   на інший, тому пенсійний орган має враховувати показник середньої заробітної плати   за   три календарні   роки,   що передують року   призначення   нового виду   пенсії   -   пенсії за віком   відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Враховуючи наведене, з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, шляхом визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020, 2021 роки з урахуванням раніше виплачених сум, з зобов`язанням здійснити з 24.12.2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2019, 2020, 2021 роки.
Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.    
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.    
Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо незастосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019, 2020, 2021 роки у спірних взаємовідносинах в розумінні зазначеної норми Закону. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 200/818/25 - залишити без задоволення.                                                   
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 200/818/25 - залишити без змін.                                                               
Повне судове рішення складено 24 липня 2025  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін
Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук
                                                                                                                І.В. Сіваченко