ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 липня 2025 року
м.Харків

справа № 641/1033/23
провадження № 22-ц/818/2039/25

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю секретаря: Смелянець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року, під головуванням судді Ященко С.О., -
в с т а н о в и в:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. та визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 з позивачем ОСОБА_1 
У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 треті особи: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 та зареєструвати місце проживання дитини разом з батьком без згоди матері.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини задоволено повністю. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей Камянець-Подільської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визначення місця проживання дитини відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду є незаконним та не обґрунтованим. Зазначає, що з моменту розлучення з 2017 року дитина більшість свого життя проживала разом із батьком та знаходилась під його постійним піклуванням. ОСОБА_1 обманним шляхом забрала документи та вивезла сина за кордон без згоди батька. Такі переїзди не відповідають як найкращим інтересам дитини, оскільки це негативно вплинуло на успішність в школі та взагалі на психо емоційний стан дитини, тому що постійне пристосування до нових шкіл та суспільства дітей є дуже важким для хиткої психіки дітей. Бажання дитини проживати разом із матір`ю могло бути наслідком емоційного тиску чи маніпуляцій з боку матері. Крім того суд першої інстанції не врахував, що попередній досвід ОСОБА_1 щодо виховання сина був незадовільним і її участь у житті дитини була нестабільною. З вересня 2023 року мати дитини, незважаючи на багаточисленні досягнення у спорті та величезне бажання дитини продовжувати займатися своїм улюбленим захопленням, позбавила можливості сина відвідувати спортивні тренування. Вказує, що у матері відсутні належні докази, які підтверджують стабільність умов проживання дитини з матір`ю. Натомість батько дитини має житло, яке належить йому на праві власності і постійний дохід, що забезпечує фінансову стабільність.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з урахуванням наданих до суду доказів, приймаючи до уваги думку дитини і якнайкраще забезпечення її інтересів, прийшов до висновку про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю та стягнув на її користь аліменти на утримання дитини.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.
Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларація прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією.
01 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», яке набуде статусу остаточного відповідно до порядку, передбаченого пунктом 2 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, в якому ЄСПЛ констатував порушення Україною права заявника, гарантованого статтею 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції, у зв`язку з рішеннями національних судів про визначення місця проживання дитини заявника та зазначив, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що в свою чергу узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 07.07.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.13)
З копії договору дарування квартири від 08.07.2004 року встановлено, що ОСОБА_7 передав безоплатно, а ОСОБА_6 прийняла квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 43,1 кв.м., житлова площа цієї квартири становить 28,6 кв.м.
З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.07.2004 року встановлено, що ОСОБА_6 22.07.2004 року зареєструвала право власності на вищевказану квартиру.
З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.10.2022 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 .
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 19.08.2022 року встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_10 19.08.2022 року зареєстрували шлюб, ОСОБА_6 змінила прізвище на " ОСОБА_11 " (а.с.19).
З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.06.2022 року встановлено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина складається з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6000 га., що знаходиться в с. Корчівка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.08.2021 року встановлено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_3 . На земельній ділянці розташовані: кам`яний житловий будинок - літера "А-І", розміром житлової площі 34,6 кв.м., загальної площі 54,1 кв.м., кам`яний сарай - літера "Б", блочний гараж - літера "В", блочний літера "Г", кам`яний погріб - літера "Д".
З відповіді Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 04.05.2023 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
З копії довідки від 25.07.2022 № 6821-5001910585 встановлено, що ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , як внутрішньо-переміщена особа.
З копії акту обстеження умов проживання від 24.05.2023 року, складеного комісією ССД Кам`янець-Подільської міської ради вбачається, що проведено обстеження умов проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , та встановлено, що в квартирі прибрано, є меблі та побутова техніка, для дитини виділено окрему кімнату, де є ліжко, письмовий стіл, шафа для зберігання речей.
На даний час, неповнолітня дитина - ОСОБА_13 проживає разом із матір`ю та навчається у Харківському ліцеї №114.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1  посилалась на те, що неї з ОСОБА_2 є спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення з вказаним позовом, відносини між сторонами припинені. ОСОБА_2 проживає окремо, спілкується з дитиною в телефонному режимі та бере часткову участь в її утриманні. В зв`язку з чим ОСОБА_1 подано позовну заяву.
Як на підставу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що після припинення фактичних шлюбних відносин у 2017 році, між сторонами було досягнуто усної домовленості, що син залишається проживати разом з ним. На протязі всього часу з 2017 року по лютий 2022 року ОСОБА_1 проживала окремо, спілкувалась з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, участі в утриманні дитини майже не приймала та бачилась з дитиною тільки у вихідні дні. Таким чином, основний час дитина проживала разом з ОСОБА_2 . З початку повномасштабного вторгнення в Україну у 2022 році дитину вивезено до м. Кам`янець-Подільський з метою збереження її життя. Разом з дитиною виїхала і ОСОБА_1 , вони мешкали у квартирі, яка належить рідній сестрі ОСОБА_2 . На початку квітня 2022 року ОСОБА_1 вивезла спільну малолітню дитини за кордон без згоди ОСОБА_2 , та перешкоджала йому спілкуватися з дитиною шляхом блокування зв`язку. Наприкінці липня 2022 року ОСОБА_1 разом з дитиною повернулась в Україну, та за домовленістю з ОСОБА_2 залишила дитину у м. Кам`янець-Подільському, а сама поїхала до м. Харкова. Дитину було зараховано до школи та до спортивної школи. Крім того, останній отримав довідку внутрішньо-переміщеної особи та знаходиться на обліку у медичному закладі. Перед Новим 2023 Роком, за домовленістю між сторонами, дитина поїхала у м. Харків на зимові канікули. Однак до м. Кам`янець-Подільський дитина не повернулась, та на даний час проживає в м. Харкові у двокімнатній квартирі разом з ОСОБА_1 , її чоловіком та старшою п`ятнадцятирічною сестрою. Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважає, що проживання його малолітнього сина ОСОБА_5 суперечить його розвитку та погіршує емоційний стан. Зазначає, що місце проживання малолітнього сина як внутрішньо-переміщеної особи зареєстровано у м. Кам`янець-Подільський, де згідно акту обстеження житлово-комунальних умов задовільні умови проживання, є окрема кімната для сина, яка обладнана належним чином. Крім того, ОСОБА_5 зарахований та відвідував ДЮСШ № 2. ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем та має достатній рівень для забезпечення належного утримання малолітнього сина.
Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Частиною 5 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.
Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
Матеріали справи свідчать про те, що з копії декларації № 0001-H4M7-25A0 від 25.05.2023 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника матері ОСОБА_6 , уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з лікарем КНП "Дитячий медичний центр" Кам`янець-Подільської міської ради ОСОБА_14 .
З копії довідки № 141 від 25.05.2023 року Кам`янець-Подільського ліцею № 9 ім. А.М. Трояна, виданої директором ОСОБА_15 встановлено, що ОСОБА_5 навчався в 5-Б класі Кам`янець-Подільського навчально-виховного комплексу № 9 імені А.М. Трояна у складі спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови та школи мистецтва з 14.03.2022 року по 29.04.2022 року, навчання проводилось в дистанційній формі, та в 6-Б класі з 29.08.2022 року по 06.01.2023 року, навчання проводилось у змішаній формі. Документи ОСОБА_5 видані на підставі заяви ОСОБА_1 та довідки про подальше навчання у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступені № 114 ХМР від 04.01.2023 року № 281.
З психологічної характеристики ОСОБА_5 № 59 від 03.04.2023 року, складеної практичним психологом ОСОБА_16 , та директором Кам`янець-Подільського ліцею № 9 ім. А.М. Трояна ОСОБА_15 встановлено, що ОСОБА_5 за час навчання в Кам`янець-Подільському ліцеї № 9 ім. А.М. Трояна серед дітей ВПО виокремлювався ознаками переживання кризової життєвої події та стресу. ОСОБА_5 неспокійний, насторожений, дуже чутливий підліток. Драматизує ситуацію. Підліток потребував психологічного супроводу і підтримки. ОСОБА_5 був задіяний у проекті "Психосоціальна допомога дітям шкільного віку на території Одеської, Тернопільської, Хмельницької областей під час війни в Україні". Участь підлітка в проекті була ініційована його класним керівником з метою допомоги йому впоратись із стресовим переживанням кризової життєвої події та покращення адаптації в нових життєвих умовах. ОСОБА_13 відвідав 2 заняття з курсу тренінгів програми "Безпечний простір", та швидко став спостерігатися позитивний прогрес. Проте батько дитини не дав згоду на подальше відвідування ОСОБА_5 тренінгу, і загалом відмовився від психологічного супроводу і підтримки дитини, в зв`язку з чим підліток більше не відвідував занять.
З характеристики ОСОБА_5 , складеної класним керівником ОСОБА_17 та директором ХСШ І-ІІІ ступенів № 114 ХМР Харківської області ОСОБА_18 встановлено, що ОСОБА_5 навчається у цій школі з першого класу. За час навчання у школі зарекомендував себе як дисциплінований учень. Заняття відвідує регулярно. На початку воєнних дій ОСОБА_13 з батьком виїхав о міста Кам`янець-Подільський. Перший семестр 2022-2023 навчального року він навчався у ліцеї № 9 міста Кам`янець-Подільський. Закінчив семестр на середньому рівні. З другого семестру навчається у м. Харкові та проживає разом з матір`ю. Мати бере активну участь у навчанні та вихованні сина. Завдяки контролю зі сторони матері, ОСОБА_13 значно покращив свої навчальні навички.
З копії відповіді в.о. директора Кам`янець-Подільського ліцею № 9 ім. А.М. Трояна заступника директора з ГР ОСОБА_19 від 20.10.2023 року встановлено, що зі слів класного керівника ОСОБА_20 , обоє батьків ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 приділяли увагу дитині. Класний керівник спілкувалась з мамою телефоном, виписувала та відправляла оцінки, розповідала про агресивну поведінку хлопчика щодо однолітків, його стосунки з дітьми у класі. У період з 29.08.2022 року по 06.01.2023 року в освітньому закладі діяли карантинні обмеження, тому до закладу не допускали батьків та сторонніх осіб, до шкільного та класного приміщень дитина заходила сама. На батьківських зборах 06.09.2022 року був присутній батько ОСОБА_2 . Батько дитини телефонував систематично, тому що був незадоволений ставленням однокласників до його сина. Про те, що проблеми у спілкуванні ОСОБА_13 з однолітками були через те, що хлопчику важко впоратися зі своїми емоціями через стресові переживання життєвих подій у сім`ї та країні, батько навіть не хотів слухати. Проблеми виникали майже кожного дня безпідставно. ОСОБА_13 здавалося, що всі говорять про нього, що всі його обговорюють. ОСОБА_13 , не вникаючи в ситуацію, міг почати бійку, знову ж таки через нестресостійкість, про яку неодноразово наголошувала психологиня закладу, акцентуючи, що дитині потрібна допомога з боку сім`ї, а не лише від закладу. ОСОБА_21 одразу повідомляла телефоном про проблему батька та матір. Із розмови з ОСОБА_13 про його реакцію на різноманітні ситуації було зрозуміло, що він хоче привернути до себе увагу. Індивідуальна робота психолога з ОСОБА_22 , учнем 6Б класу 2022-2023 навчального року, не проводилася в довготривалій перспективі у зв`язку з відмовою батька у співпраці із психологічною службою закладу. Хоча підліток потребував психологічного супроводу і підтримки. Групові тренінги психологічного характеру із залученням ОСОБА_5 проводилися. ОСОБА_13 був задіяний у проекті «Психосоціальна допомога дітям шкільного віку під час війни в Україні». Участь ОСОБА_13 у проекті булла ініційована класним керівником підлітка з метою допомоги ОСОБА_13 впоратися зі стресовим переживанням кризової життєвої події та покращення адаптації в нових життєвих умовах. Ініціатива класного керівника була мотивована зверненням батька до вчителя з проблем адаптації і взаємодії ОСОБА_13 в колективі ровесників, з проханням розібратися в ситуації і сприяти позитивній адаптації підлітка в новому колективі. ОСОБА_13 відвідав 2 заняття з курсу тренінгів програми «Безпечний простір», а саме 19.10.22 та 21.10.22. Як проміжний результат - став спостерігатися позитивний прогрес. ОСОБА_13 терапевтично реагував на те, що тренінгову групу складали в основному дівчата (з 14 учасників - 12 дівчат). Саме у колі дівчат на тренінгу ОСОБА_13 зміг послабити свій збудливий стан постійної готовності до боротьби. ОСОБА_13 став відкриватися, проговорювати свої відчуття. Для подальшої участі ОСОБА_13 на постійній основі в тренінгах програми потребувалась письмова згода батьків. Батько взяв взірець для заповнення щодо співпраці з психологічною службою перед першим заняттям. На жаль, батько підлітка не дав згоду на подальше відвідування ОСОБА_13 тренінгу, і загалом - відмовився від психологічного супроводу і підтримки дитини, тому підліток більше не відвідував занять. Заходи психологічного характеру узгоджувалися з батьками: 1) запит в допомозі розібратися в конфліктних ситуаціях виходив від батька ОСОБА_13 ; 2) батько був попереджений про форму взаємодії з дитиною (тренінг, бесіди); 3) батькові надали форму погодження про взаємодію з психологічною службою. Після відмови батька у співпраці з психологічною службою його думку було враховано, та ОСОБА_13 більше не відвідував психологічні тренінги. Для психолого-педагогічного супроводу адаптації підлітка в подальшому використовувався метод спостереження.
З копії довідки № 01-27/52 від 26.05.2023 року, виданої директором Дитячо-юнацької спортивної школи № 2 ОСОБА_32 встановлено, що ОСОБА_5 зарахований до Кам`янець-Подільської дитячо-юнацької спортивної школи № 2 відділення тхеквандо ВТФ і боротьби дзюдо з 01.09.2022 року.
З копії заяви інструктора 2 дан Айкідо ОСОБА_23 від 13.07.2023 року встановлено, що з 2015 року по 2018 рік ОСОБА_24 відвідував тренування з Айкідо. Регулярно відвідував заняття, атестації, спортивні збори та змагання. Батько ОСОБА_25 приймав активну участь у вихованні дитини та спортивному житті, своєчасно робив оплату занять, купляв необхідний інвентар, сплачував спортивні збори.
Відповідно до характеристики на учня відділення боротьби дзюдо, ОСОБА_5 проходив навчально-тренувальні заняття на відділенні боротьби дзюдо з 01.09.2022 року по грудень 2022 року. За період навчання проявив себе як цілеспрямований, активний, мотивований учень. За цей час успішно освоїв елементи техніки, які були передбачені навчальним планом. В колективі почував себе відкрито та щиро, впевнено з чітко визначеною життєвою метою, має спокійний характер, уникає конфліктних ситуацій, тактовний, в спілкуванні з оточуючими ввічливий, щирий, правдивий. Серед інших учнів своєї групи має заслужений авторитет. Незважаючи на короткий термін перебування вихованця в школі, брав участь у змаганнях, зокрема, на Чемпіонаті міста з боротьби дзюдо та здобув дві перемоги. За період навчання ОСОБА_5 , тренер-викладач спілкувався виключно з батьком ОСОБА_2 .
З копії декларації № 0001-7836-ETA0 від 28.06.2023 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника матері ОСОБА_1 , уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з лікарем КНП "Міська дитяча поліклініка № 1" ХМР ОСОБА_26 .
З відповіді КНП "Міська дитяча поліклініка № 1" ХМР № 499 від 30.06.2023 року встановлено, що дитина ОСОБА_5 перебуває на обліку в КНП "МДП № 1" ХМР згідно укладеної декларації про вибір лікаря. Станом здоров`я дитини та проходженням ним медичних оглядів з 2018 року займається мати, ОСОБА_1 . Останнє відвідування поліклініки відбулось 28.06.2023 року в супроводі матері, з приводу профілактичного медичного огляду.
З висновку психолога, складеного канд. псих. наук ОСОБА_27 встановлено, що під час зустрічі з ОСОБА_5 , останній виявив ознаки психологічного та емоційного стресу, пов`язані з його батьком та соціальним оточенням. ОСОБА_13 майже міг стримати сліз та фізичні ознаки страху, коли розповідав про свій досвід життя з батьком. Проте, відмовився розповісти, що саме його так лякає, адже більше, за його словами, він немає довіри до людей. На пряме питання, з ким ОСОБА_13 хоче жити ,хлопець відповів, що не хочу жити з батьком, і краще б жив з мамою. За час проживання з батьком ОСОБА_13 мав багато проблем зі своїм шкільним оточенням. Якою б не була причина цих складнощів, але коли хлопець звертався за допомогою до батька, той давав поради, які зводилися до необхідності агресивно вирішувати проблеми з однолітками. Такі настанови негативно вплинули на соціальні вміння ОСОБА_13 та його здатність будувати здорові стосунки з оточуючими. Хлопець займає пасивно-агресивну позицію і постійно чекає психологічного нападу від інших, відчуваючи безперервну тривогу. Непевність та не комфортність в соціумі вимусили ОСОБА_13 обмежити коло спілкування майже повністю до спілкування в віртуальному просторі, яке неможливо проконтролювати, і яке потенційно може нести загрози для підлітка, який, як ОСОБА_13 , відчуває себе самотнім та наляканим. Отже ОСОБА_13 знаходиться в складній психологічній ситуації, і його стан вимагає уважного увімкнення з боку професійних психологічних служб та підтримки з боку судової системи для захисту його інтересів і добробуту. Для того, щоб ОСОБА_13 впорався зі стресом, стабілізував свій емоційний стан та почав розвивати здорові соціальні навички, психолог порекомендував обмежити спілкування з батьком та задовольнити бажання дитини жити з мамою.
З відповіді № 04-04/186 від 05.10.2023 року, складеної директором КЗ "Харківський ліцей № 114 ХМР" Ісаєвою В. встановлено, що ОСОБА_5 навчався у ХЛ № 114 з 31.08.2017 по 11.08.2022 та навчається зараз у 7-В класі з 09.01.2023 по теперішній час. Зі слів класного керівника ОСОБА_29 у період з 1 по 4 класи основну увагу піклуванню про ОСОБА_5 приділяв батько ОСОБА_2 , який приводив та забирав дитину зі школи, регулярно відвідував батьківські збори. Щоденне спілкування класного керівника у період з 1 по 4 класи відбувалось виключно з батьком, він завжди інформував вчителя в разі хвороби дитини, відвідування нею медичних закладі.
Департаментом служб у справах дітей ХМР за результатом розгляду питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з один із батьків направлено до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою з`ясування думки дитини з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двічі проводилась співбесіда. Вперше ОСОБА_24 прийшов до спеціаліста Департаменту служб у супроводі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . З початку співбесіди хлопець не охоче йшов на контакт, але потім став розповідати про своє навчання в Кам?янець-Подільському ліцеї, про свої негативні взаємовідносини з однокласниками, повідомив, що не бажає повертатися до Кам?янець-Подільського. В ході співбесіди ОСОБА_13 повідомив та написав заяву про визначення його місця проживання разом з матір`ю, ОСОБА_1 .
ОСОБА_30 був запрошений та з`явився на співбесіду 04.10.2023 року. Співбесіда проходила за відсутності матері дитини, ОСОБА_1 . Малолітній був в гарному настрої, відкрити до спілкування, повідомив, що не хотів зустрічатися з батьком, оскільки не хоче з ним спілкуватися. ОСОБА_13 повідомив, що навчається в школі, спілкується з друзями, займається спортом, повідомив, що його батько вважає, що йому не дають ходити на заняття спортом, але це неправда і він займається спортом в іншій секції, написав заяву про визначення його місця проживання разом з матір`ю, ОСОБА_1 .
Питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з одним із батьків, було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради.
Згідно висновку Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 . 
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Матеріали справи свідчать про те, що за адресою мешкання ОСОБА_1 та дитини створені належні умови для проживання та розвитку.
ОСОБА_2 не надано належних та достатніх доказів того, що проживання дитини разом з матір`ю суперечитиме інтересам дитини та мати негативно впливає на дитину.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено правовий висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності.
У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
В судовому засіданні в суді першої інстанції був допитаний неповнолітній ОСОБА_13 , який повідомив суду, що він бажає проживати разом з матір`ю та йому не подобається жити у м. Камінець-Полісїльську, оскільки йому не подобається оточення, однолітки, навчання в школі.
Суд першої інстанції, враховуючи передусім інтереси дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір`ю.
Посилання апелянта на те, що з вересня 2023 року мати дитини, незважаючи на багаточисленні досягнення у спорті та величезне бажання дитини продовжувати займатися своїм улюбленим захопленням, позбавила можливості сина відвідувати спортивні тренування та забрала до себе у м. Харків спростовується матеріалами справи, оскільки саме дитина висловила бажання проживати разом із матір`ю.
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що дитина, яка досягла 14 років, має право самостійно обирати, з ким із батьків жити, якщо вони проживають окремо згідно ч.3 .160 СК України. 
ОСОБА_31 вже виповнилось 14 років, тому дитина має право зробити свій вибір, і батьки повинні враховувати його.
Даних про те, що дитина після досягнення нею 14 років самостійно обрала проживання з батьком, матеріали справи не містять.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст судового рішення виготовлено 23.07.2025 року