Справа № 299/4046/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        19 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
з участю секретаря – Гусоньки З.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бочкор Іван Васильович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року (головуючий суддя Трагнюк В.Р., повний текст рішення складено 12.02.2025) у справі №299/4046/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області - про позбавлення батьківських прав, 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

       У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав. 
       В обґрунтування позовних вимог позивав зазначив, що рішенням Виноградівського районного суду по справі №299/5014/22 від 28.12.2022 позов ОСОБА_2 задоволено та розірвано шлюб, укладений 08 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем у виконавчому комітеті Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 23.
       Від даного шлюб у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Зазначив, що син проживає разом із позивачем, знаходиться в нього на повному вихованні та утриманні. Позивач зазначає, що мати дитини не турбується та не утримує їхнього сина протягом довготривалого періоду; ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини, зокрема, обов`язку виховувати та утримувати сина до досягнення ним повноліття.
       Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність відповідального ставлення до своїх материнських обов`язків.
       Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року позов задоволено. 
Судові витрати по сплаті судового збору судом покладено на позивача з урахуванням його заяви від 11.06.2024 року та ст.ст. 13, 141 ЦПК України.
       Мотивуючи зазначене рішення, суд визнав встановленим факт, що відповідачка на протязі тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від їх виконання по відношенню до своєї малолітньої дитини, не цікавиться станом її здоров`я, розвитком, участі у вихованні не приймає, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про задоволення позову.

       Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги, позиція інших учасників справи 

       Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бочкор І.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Виноградівського районного суду від 10 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування своїх вимог відповідачка зазначає, що між сторонами існує особистий конфлікт, який негативним чином впливає на дитину. Вказує, що після розірвання шлюбу з 28.12.2022 відповідачка ОСОБА_1 самостійно піклується про дитину, про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, виховує та утримує сина.
Зазначає, що син проживає разом із матір`ю у її власному будинку, де також проживає її хвора мати.
У своїх доводах посилається на довідку лікарів Виноградівської районної лікарні, відповідно до якої неповнолітній ОСОБА_3 є здоровий. Відповідно до характеристики за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою КНП Виноградівської лікарні від 28.02.2025. Дитина ОСОБА_3 регулярно відвідує Королівський ЗДНО, мати дитини вчасно приводить та забирає дитину з дитячого садочка, а також вчасно сплачує батьківську плату за харчування, про що також апелянтом додано довідку.
Зазначає, що провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 184 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Стверджує, що позивач ОСОБА_2 з 2022 року не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням не забезпечує в межах своїх здібностей і фінансових можливостей обмежившись сплатою аліментів у розмірі 2000 грн. на місяць. Одяг дитині не купував, за садочок не платив, іграшки жодної не подарував. Відповідно до довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сум від 28.08.2023 №21743 ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання дитини із січня по липень 2023 року.
Вважає, що суд неправомірно відмовив у допиті матері дитини ОСОБА_1 , та не дослідив довідку про стан здоров`я дитини.
Щодо доводів позивача про пожежу в будинку, зазначає, що загорання відбулось у зв`язку із нещасним випадком, однак не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.
Разом з тим зазначає, що після пожежі ні орган опіки та піклування, ні батько дитини не надав допомогу одинокій матері.
Стверджує, що допитані в судовому засіданні свідки є родичами та близькими ОСОБА_2 , які прямо заінтересовані у позбавленні відповідачки батьківських прав, що призведе до демобілізації позивача.
Вважає, що позов заявлено ОСОБА_2 штучно з метою отримати позивачем відстрочку від військової служби. Про вказане свідчать дії позивача, такі як звернення до суду із заявами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Так, заява від 31.05.2023 була повернута заявнику, а провадження за заявою від 27.12.2023 було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім цього вказує, що позивач звертався до суду із заявою про визначення місця проживання дитини з батьком, у якій судом було відмовлено (справа №299/3070/23). 10.06.2024 ухвалою Виноградівського районного суду у справі №299/3927/24 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав було повернуто позивачу.
Зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
ОСОБА_1 просить дослідити та надати оцінку наступним доказам: копію рішення Виноградівського районного суду від 18.09.2023 у справі №299/3070/23 (а.с.40-42), копію постанови Закарпатського апеляційного суду від 13.01.2024 (а.с.43-44), висновок лікарів про стан здоров`я малолітнього ОСОБА_3 (а.с.39), а також докази, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції: копію постанови Виноградівського районного суду від 27.12.2023 (а.с.142), копію характеристики на ОСОБА_4 (а.с.137), довідку Виноградівської районної лікарні (а.с.138), психолого-педагогічну характеристику (а.с.139), довідку дитячого закладу (а.с.140), довідку про несплату аліментів (а.с.141).
На апеляційну скаргу відповідачки представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Молнар Т.І. - подала відзив, де зазначає, що відповідачка не наводить пояснень або обґрунтувань власного безвідповідального відношення до дитини.
Стверджує, що позовні вимоги спрямовані на захист прав та інтересів дитини, отже мають законну мету і втручання в права матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. 
Наголошує, що мати дитини вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання сина, тривало та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилається на висновки Верховного Суду у справі №6612532/17 та у справі №459/3411/18, за якими, саме заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної дитини. 

       Межі розгляду справи апеляційним судом та явка учасників справи

       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Сторони та представник третьої особи в судове засідання не з`явились повторно, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника апелянта – адвоката Бочкор І. В. - до апеляційного суду повторно надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях. Зважаючи на те, що позиція апелянта суду відома, оскільки викладена у запереченні на позовну заяву та у апеляційні скарзі, адвокат, виконуючи свої професійні обов`язки, надав перевагу іншим судовим провадженням, колегія суддів не вбачала підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, за участі представника позивача. 

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 

       Фактичні обставини справи

       Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08.09.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Виноградівського районного суду по справі №299/5014/22 від 28.12.2022. Згідно з свідоцтвом про народження від 25.06.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
       Згідно з довідкою, виданою селищним головою від 08.05.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї, які проживають за даною адресою входять ОСОБА_5 1955 року народження (батько) та ОСОБА_6 1984 року народження (син) (а.с.9).
       Згідно з актом обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_5 №04-08/868 від 12.05.2023 року (де проживає ОСОБА_2 ), за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні, загальний заробіток сім`ї 9500 грн, в будинку наявне газопостачання, електропостачання, водопостачання. Санітарний стан відповідає санітарно-гігієнічним нормам (а.с.11).
       Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 №01-14/28 від 17.01.2024, складеним начальником та головним спеціалістом служби у справах дітей, за адресою АДРЕСА_2 , прописані та постійно проживають ОСОБА_7 , ОСОБА_1 1992 року народження, ОСОБА_3 2020 року народження. Для дитини не створено належні умови для розвитку. Як результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняти на виховання дитину зазначено: «мати неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, зловживає алкогольними напоями, не піклується про здоров`я дитини» (а.с.13).
       Відповідно до висновку органу опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 25.07.2024 (а.с. 34-35) є доцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновок обґрунтований свідомим та тривалим невиконанням матір`ю обов`язків щодо належного виховання своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 , що проявляється у недотриманні санітарно-гігієнічних норм в житловому будинку, де проживає дитина, та у зловживанні матір`ю спиртними напоями. Зазначено, що батьки малолітнього хлопчика знаходяться у постійному конфлікті, у ході яких через перешкоджання матері бачитись сину з батьком неодноразово викликалась поліція та були складені протоколи. Батько бере активну участь у вихованні дитини, сплачує аліменти, активно проводить час з дитиною. Також у висновку зазначено, що у будинку, де проживає дитина, була пожежа, і на момент займання у будинку перебували дитина та мати відповідача, яка не може самостійно пересуватись; зі слів очевидців відповідачка в цей час була в кафе, де розпивала алкогольні напої. Вказано, що перебування разом з матір`ю несе пряму загрозу дитині. 
Згідно з характеристикою, виданою Королівською селищною радою, ОСОБА_1 показала себе посередньо. Розлучена, Має сина, Ніде не працює. Проживає з матір`ю та сином. Активної участі у громадському житті селища не приймає. Усних або письмових скарг на громадянку ОСОБА_1 не поступало (а.с137).
Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Виноградівська районна лікарня» громадянка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.138).
Згідно з психолого-педагогічної характеристики ЗОД №3 Королівської селищної ради Берегівського району №20 від 15.09.2023, ОСОБА_3 відвідує Королівський заклад дошкільної освіти з серпня 2022 року. Виховується в неповній сім`ї, проживає з мамою. Період адаптації до дошкільного закладу пройшов без ускладнень. Дитина має спокійний, врівноважений характер. На емоційні подразники реагує адекватно, легко заспокоюється. В групі дотримується режиму дня, легко іде на контакт, спілкується з усіма дітьми. Мовленнєвий розвиток дитини відстає від норми, словниковий запас обмежений. Увага та пам`ять: без особливостей (а.с.139).
Відповідно до довідки Королівського закладу дошкільної освіти від 07.08.2023, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 регулярно відвідує Королівський ЗДО №3. Мати дитини, ОСОБА_9 , вчасно приводить та забирає дитину з дитячого садка, своєчасно вносить плату за харчування. У випадку хвороби дитини звертається до лікаря та приносить у заклад дошкільної освіти довідку про хворобу (а.с.140).
З відомостей розрахунку заборгованості по аліментам від 28.08.2023 №21743 вбачається, що за виконавчим листом Виноградівського районного суду в справі №299/4841/22, відповідно до якого з платника ОСОБА_2 підлягає стягненню 2000 грн щомісячно починаючи з 19.09.2022 року до досягнення дитиною повноліття, не було сплачено аліменти з січня 2023 року по червень 2023 року (а.с.141).

       Застосовані норми права та практика ЄСПЛ

       Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
       Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
       Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
       Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), а також вказано, що зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
       За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
       Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
       А тому, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.
       Позбавлення батьківських прав повинно бути наслідком свідомої поведінки батьків (одного з них) щодо виховання дитини, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах, зокрема: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14, від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 02 серпня 2022 року у справі №743/269/21, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/1706, від вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Судова практика Верховного Суду щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною;
       Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
       Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , посилався на те, що він самостійно виховує та утримує дитину, натомість відповідачка не цікавляться дитиною, ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини.
       Таким чином, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України – ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, на яке посилається позивач, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18).
       Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Рішенням ЄСПЛ у справі «Strand Lobben and Others v. Norway» (№ 37283/13) від 10.09.2019 було визначено, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
       При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
       Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
       Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
       Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї.
       Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
       Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
       Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).
       Із досліджених судом доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що дитина сторін ОСОБА_3 2020 року народження проживає разом із матір`ю – ОСОБА_1 , що підтверджується актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 №01-14/28 від 17.01.2024. У акті зазначено, що будинок одноповерховий, складається з трьох кімнат (вітальні, спальні та кухні). Умови проживання потребують покращення, оскільки при обстеженні було не прибрано (купа брудного посуду та розкидані речі). За адресою проживає ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.13)
Дитина  ОСОБА_3 , 2020 року народження, регулярно відвідує Королівський ЗДО №3, до якого його приводить та забирає мама, вносить плату за харчування (а.с.140).
       Відповідачка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.138). За місцем проживання відповідачка характеризується посередньо (а.с.137).
       З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виноградівського районного суду від 18.09.2023 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком (а.с.40-42). Вказане судове рішення було залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 31.01.2024 (а.с.43-45).
       Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції послався на акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 , висновок органу опіки та піклування, факт пожежі у будинку, де проживає дитина, а також взяв до уваги показання свідків, які були допитані в судовому засіданні, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..
       В апеляційній скарзі відповідача зазначила, що допитані в судовому засіданні свідки є родичами та близькими ОСОБА_2 , які прямо заінтересовані у позбавленні батьківських прав, що призведе до демобілізації позивача. 
       Згідно з відомостей, що містяться в протоколі судового засідання свідок ОСОБА_10 є двоюрідною сестрою позивача, свідок ОСОБА_11 – не родичка, свідок ОСОБА_12 – кум позивача (дружина є хресною мамою дитини сторін – ОСОБА_13 ) (а.с.107-115).
       Зважаючи на викладене, доводи апелянта частково відповідають дійсності, щодо заінтересованості свідків при дачі показань в судовому засіданні на користь позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Відтак, колегія суддів критично оцінює показання свідків, дані в судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки такі свідки прямо чи опосередковано зацікавлені у вирішенні справи на користь позивача, що викликає обґрунтовані сумніви у їх правдивості та достовірності.
       Суд в рішенні встановив, що тато малолітньої дитини бере активну участь у вихованні дитини та активно проводить час з дитиною, забезпечує дитині належне піклування та догляд. Разом з тим суд не навів доказів на підтвердження викладеного. В той же час, представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду вказала, що ОСОБА_2 з травня 2024 року служить у ЗСУ, приходить у відпустки. 
       Дослідивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Королівської селищної ради у даній справі від 25.07.2024 (а.с. 34-35), колегія суддів зазначає, що орган опіки та піклування вказав, що захищає інтереси дитини тому дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , внаслідок ухилення матері від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. 
Зокрема, зазначається, що батьки малолітнього хлопчика знаходяться у постійному конфлікті, у ході яких через перешкоджання матері бачитись сину з батьком неодноразово викликалась поліція та були складені протоколи. В той же час, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин матеріли справи не містять. 
Так само як і не було наведено яких заходів було вжито органом опіки та піклування для захисту інтересів дитини, про порушення яких матір?ю дитини вказується у зазначеному висновку. 
Матеріали справи не містять доказів застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
       Натомість, до апеляційної скарги додано копію постанови Виноградівського районного суду від 27.12.2023 у справі № 299/7705/23 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ст.184 ч.1 КУпАП. Як зазначено у постанові, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №941139 від 07.11.2023 ОСОБА_1 не веде належний догляд за своїм малолітнім сином, не забезпечує належні умови його життя. Вказаною постановою місцевого суду закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення (а.с.142-143).
       Представник позивача вказувала, що дитина не відвідує дитячий садочок, і відповідачка говорила позивачу, що не буде водити дитину у садочок; батько позивача щоп`ятниці дитину забирає до себе; опікунська рада приходила до відповідачки та фіксувала її перебування у стані алкогольного сп`яніння; на початку червня ОСОБА_1 , через зловживання алкогольними напоями, потрапила у лікарню. Проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного надано не було – як от інформації з дитячого дошкільного закладу щодо відвідування його дитиною; актів органу опіки та піклування за результатами візитів до відповідачки; інформації з лікувального закладу. Представник позивача не вказувала, що зверталась із відповідними адвокатськими запитами, на які їй не було надано відповіді. Клопотань про витребування відповідних даних в судовому засіданні апеляційного суду адвокат не заявляла. 
       Суд не встановив свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості матері до дитини (з урахуванням її наполегливих заперечень проти позбавлення батьківських права, фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що вона становить загрозу для здоров`я та розвитку сина.
       Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження №61-13923св23).

Мотиви апеляційного суду

       Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
       Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками матір`ю ОСОБА_1 . 
Висновок органу опіки та піклування винесений без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим він не підтверджує вини ОСОБА_1 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків та не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення її батьківських прав. Перед наданням відповідного висновку орган опіки та піклування не з`ясовував думки відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав.
       Висновок органу опіки та піклування, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення її батьківських обов`язків відносно сина є помилковими.
       Доказів щодо свідомого нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків позивачем не надано.
       Отже, відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, позбавлення матері батьківських прав не відповідатиме якнайкращим інтересам малолітньої дитини, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення її батьківських прав.
       
Висновки апеляційного суду

       За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також те, що мати дитини заперечує позбавлення її батьківських прав, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
       Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки понесені останньою судові витрати - сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1818,00 грн. 
       Керуючись ст.ст.368, п. 2 ч. 1 ст. 374 , п.п.3, 4 ч.1 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бочкор Іван Васильович - задовольнити.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2025 року – скасувати, та увалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав – відмовити.
Стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1818,00 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 червня 2025 року.

Головуюча:                                      

Судді: