ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5179/22  Номер провадження 22-ц/814/2117/25	Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Павленка Анатолія Івановича
представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вовненко Оксани Вікторівни
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – адвоката Павленка Анатолія Івановича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Стрюк Л.І., повний текст судового рішення виготовлено – дати не вказано
у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання заповіту недійсним ,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2  про визнання заповіту недійсним.
Позов мотивовано тим, що 17.11.2021 ОСОБА_3 , у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , склала заповіт, засвідчений приватним нотаріусом Троцькою О.А., у якому вказала, що на випадок своєї смерті, все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і що буде їй належати на момент смерті та на що вона за законом матиме право, заповідає повністю ОСОБА_2 , та поклала на неї заповідальний відказ: надати право постійного користування успадкованою часткою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та відповідною часткою земельної ділянки, на якій він знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1 її синові – ОСОБА_1 . 
У зазначеному заповіті вказано, що оскільки через вади зору ОСОБА_3 позбавлена можливості прочитати заповіт, на її особисте прохання цей документ складений зі слів ОСОБА_3 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів нотаріусом, після попереднього виїзду нотаріуса для обговорення його проекту, та нотаріально посвідчується у присутності свідків, що було зафіксовано на відеокамеру особисто ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 
На день її смерті з нею однією сім`єю проживав він її син ОСОБА_1 , який по теперішній час постійно проживає один у будинку АДРЕСА_1 , і є інвалідом 2 групи з дитинства та на день подачі позовної заяви не визнаний недієздатним. Складений ОСОБА_3 заповіт на користь сторонньої особи – ОСОБА_2 суперечить правам та інтересам позивача, а також чинному законодавству, оскільки ОСОБА_3 та нотаріус Троцька О.А., знаючи про те, що позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства і постійно проживає з матір`ю, має право на обов`язкову частки у спадщині, позбавили його цього права. 
Вважає, що при складанні заповіту на користь ОСОБА_2 зі сторони останньої був проявлений неналежний вплив на 83-річну ОСОБА_3 , що істотно вплинуло на свободу її вибору і її поведінку при ігноруванні свого рідного сина, який постійно проживав з нею. 
Зазначав, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, тобто заповіт складено особою під впливом морального та психологічного тиску зі сторони ОСОБА_2 . Також стверджує, що ОСОБА_3 не мала ніяких фізичних вад і могла самостійно прочитати та підписати заповіт, так як за життя мала намір залишити спірну частину будинку сину, який є інвалідом ІІ групи з дитинства.
Просив визнати заповіт від 17.11.2021, складений ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_2  недійсним, стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_6  понесені судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 12 000грн та судового збору в сумі 1488,60 грн, а всього 13 488 грн. 60 коп. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним – відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача, невідповідність його форми та змісту вимогам чинного законодавства, чи не усвідомлення заповідачем своїх дій на момент складення заповіту. Незгода позивача із волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним.
Наявність у ОСОБА_1 права на обов`язкову частку у спадщині не є підставою для визнання заповіту недійсним
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги 
Не погодившись із вказаним рішенням, представник позивача адвокат Павленко А.І., оскаржив його в апеляційному порядку. 
В обґрунтуванні апеляційної скарги, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, неправильність застосування норм матеріального права, які призвели до ухвалення помилкового рішення, просив скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним заповіт від 17.11.2021 року складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .
28.04.2025 року до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Павленка Анатолія Івановича у якому представник ОСОБА_2 адвокат Вовненко Оксана Вікторівна просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Павленка Анатолія Івановича, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа підлягає розгляду в апеляційному суді в порядку спрощеного провадження
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши апеллянта, адвоката Павленка А.І., представника відповідача адвоката Вовненко О.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків. 
Встановлені обставини справи        
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.11.2021 ОСОБА_3 у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на випадок своєї смерті все своє майно де б воно не було, і з чого б не складалося, і що буде їй належати на момент смерті та на що вона матиме законне право, заповіла ОСОБА_2 та поклала на неї заповідальний відказ: надати право постійного користування успадкованою часткою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та відповідною часткою земельної ділянки, на якій він знаходиться, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , її синові – ОСОБА_1 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Троцькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №572 (том 1 а.с.103).
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.11.2021, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.102).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-28/1844 від 28.10.2022 ОСОБА_2 зареєстрована 09.09.2023 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.8).
Згідно з актом судово-психіатричного експерта №250 від 02.08.2022 ОСОБА_1 на даний час виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у вигляді шизофренії залишкової, ускладненої наслідками органічного ураження ЦНС з параноїчними включеннями та помірними інтелектуально-мнестичними змінами (т. 1 а.с.23-30).
Відповідно до довідки МСЕК №0114585 від 31.10.2001 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства (том 1 зворот а.с.111).
Як вбачається з заяви ОСОБА_7 від 05.12.2021, вона зазначає, що доводиться троюрідною тіткою ОСОБА_1 , та за станом здоров`я відмовляється виконувати обов`язки опікуна щодо ОСОБА_1 та не заперечує, щоб обов`язки опікуна взяла на себе ОСОБА_2 (т.1 а.с. 111).
Відповідно до оспорюваного заповіту, 17.11.2021 ОСОБА_3 , у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , склала заповіт, засвідчений приватним нотаріусом Троцькою О.А., у якому вказала, що на випадок своєї смерті, все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і що буде їй належати на момент смерті та на що вона за законом матиме право, заповідає повністю ОСОБА_2 , та поклала на неї заповідальний відказ: надати право постійного користування успадкованою часткою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та відповідною часткою земельної ділянки, на якій він знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1 її синові – ОСОБА_1 . 
Судом першої інстанції були допитані свідки складання заповіту ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які надали наступні пояснення суду першої інстанції:
- ОСОБА_5 пояснив, що він був запрошений ОСОБА_9 на підписання заповіту, коли саме - не пам`ятає, прізвище жінки яка складала заповіт також не пам`ятає. Заповіт складався у будинку в с. Розсошенці, до якого одразу зайшли він та ОСОБА_2 з чоловіком, нотаріус залишився біля будинку. У будинку знаходилася жінка з сином, вона лежала на ліжку. Заповіт, який був підготовлений, нотаріус прочитала вголос, оскільки у жінки були проблеми з зором, а потім нотаріус запитала, чи вона його підпише. Вона майже підписала заповіт, але в неї трусилися руки, потім він вийшов курити на подвір`я, коли повернувся всі уже збиралися йти. Чи ставив він десь підпис не пам`ятає, заповіт не читав. Інших осіб при складанні заповіту не було, він точно пам`ятає. 
- ОСОБА_8 пояснила, що вона є соціальним працівником Щербанівської об`єднаної територіальної громади, більше 15 років обслуговувала ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_1 . З приводу спірного заповіту їй нічого не відомо. ОСОБА_3 їй ніколи не скаржилася на поганий зір.
- ОСОБА_9 пояснив, що є чоловіком ОСОБА_2 , та з сім`єю ОСОБА_3 знайомий давно, допомагав їй з ремонтом у квартирі та будинку. Вони спілкувалися сім`ями, ніяких їхніх родичів він не бачив, але ОСОБА_3 говорила, що вони є. За життя ОСОБА_3 дуже переживала за свого сина, який був психічно хворою людиною. Після того, як ОСОБА_3 поскаржилася на соціального працівника, яка не приходила до них через хворобу, відтоді його дружина почала доглядати за ОСОБА_3 та її сином. Зазначив, що був присутній під час складання та посвідчення заповіту. Також були присутні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). 
Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок смерті. 
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Згідно з ч. 1 , 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. 
Як роз`яснено у п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). 
Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. 
В ч.ч.1, 2 статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 
Аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України та статтях 1247-1249, 1253.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17.
Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. 
Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. 
Згідно з частиною другою статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». 
Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. 
Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. 
Судом встановлено, що заповіт було складено та посвідчено приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Троцькою Оленою Анатоліївною, якою було встановлено, що ОСОБА_3 на момент складання заповіту мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним їй майном на випадок своєї смерті, значення своїх дій вона розуміла. 
Крім того встановлено, що оспорюваний заповіт у зв`язку з хворобою ніг та похилим віком заповідача, після попереднього виїзду для обговорення проекту заповіту посвідчено за адресою проживання заповідача, а саме: АДРЕСА_1 .
Після ознайомлення заповідача зі змістом заповіту, заповіт було підписано двома свідками – ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) які підтвердили, що заповіт відповідає дійсним намірам ОСОБА_3 , підписаний нею особисто в їхній присутності, також свідки підписалися власноручно в заповіті в двох його примірниках один з яких залишається в справах приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Троцької О.А., а інший викладений на бланку нотаріальних документів, виданий заповідачу.
Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). 
Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Посилання позивача на те, що ОСОБА_3 при підписанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв`язку з захворюваннями, спростовуються показами свідків. 
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що в момент складання заповіту 17.11.2021 р. ОСОБА_3 , за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій або вчинила цей правочин проти своєї справжньої волі, тобто що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Доказів наведеного позивач у порядку статті 76 ЦПК України не надав, що є його процесуальним обов`язком. 
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Щодо доводів апелянта про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача, апеляційний суд вважає такими, що вказані обставини позивачем не доведені належними та допустимими доказами. 
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а тому не дає підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до наступних висновків. Доводи апеляційної скарги стосовно того, що при складанні заповіту на користь ОСОБА_2 зі сторонни останньої був проявлений неналежний вплив на ОСОБА_3 , що впливало на свободу її вибору та поведінку суду не надано.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що вказане жодним чином не свідчить про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі; належних та допустимих доказів, які б реально доводили відповідний факт, на момент складення заповіту від 17.11.2021 року, матеріали справи не містять. 
Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено з дотриманням вимог законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо його посвідчення, а позивачем не доведено належними доказами підстав недійсності заповіту. 
Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року залишити без змін. 
       Щодо судових витрат 
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 9 ч. 1, ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору на підставі довідки МСЕК №0114585 від 31.01.2001 р., понесені судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Павленка Анатолія Івановича - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2025 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлено 12 серпня 2025 року.

Головуючий                         О.О. Панченко

Судді                 Т.В. Одринська

       В.П. Пікуль