ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2025 р.           Справа№ 910/9111/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Гаврилюка  О.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 
у справі № 910/9111/24 (суддя - Балац С.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"
про стягнення 86 318,08 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог 
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" (далі - відповідач, скаржник) з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 86  318,08 грн., виплаченого позивачем, як страховою організацією, за укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» договором добровільного страхування наземних засобів №06/6776742/9069/21 від  23.12.2021, в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_1 - водія автомобіля «Renault Megane», державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким (автомобілем), застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/1499532 від 26.01.2021.

Короткий зміст оскаржуваних рішень суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/9111/24 позовні вимоги задоволені повністю.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування за завдану шкоду у заявленій до стягнення сумі.
Щодо посилань відповідача на порушення позивачем річного строку на звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції, пославшись на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №577/5482/19, дійшов висновку про те, що  право позивача на відшкодування шкоди не припинено, вимога до страхової компанії винуватця ДТП заявлена в судовому порядку протягом строку позовної давності, а тому вимога про стягнення з відповідача 86  318, 08 грн. підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/9111/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом було грубо порушено норми матеріального та процесуального права, обставини, що мають істотне значення для справи не доведені, які суд вважав встановлені, висновки суду не відповідають обставинам справи.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що і в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
- позивач являється суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність у сфері страхування, а отже резюмується, що останньому добре відомо, якими саме нормативно правовими актами врегульовуються правовідносини, які склалися між учасниками даної справи, а тому вчасне звернення до відповідача  залежало виключно від належної організації роботи  позивача;
- ідентифікація транспортних засобів відбувається за допомогою ідентифікаційного номеру або VIN - коду, а не по державному реєстраційному номеру, а відтак  твердження позивача про те, що він не володів інформацію про наявність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/1499532 від 26.01.2021 не відповідає дійсності та не може вважатись поважною причиною пропуску встановленого річного строку на звернення до страховика.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2024, справу № 910/7522/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Гончаров С.А., Станік С.Р..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9111/24, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/9111/24.
09.12.2024 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/9111/24, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Яковлєва М.Л., яка триває з 22.01.2025, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О.,  судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі №910/9111/24. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/9111/24 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Станом на 11.06.2025  відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його неодноразове  продовження, справа розглядається у розумний строк.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення  та додаткове рішення суду першої інстанції  не підлягає зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
23.12.2021 позивач (страховик) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (страхувальник та вигодонабувач) уклали договір добровільного страхування наземних засобів №06/6776742/9069/21 (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортними засобами, в тому числі і автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_1 (№158 додатку до Договору «Перелік транспортних засобів та додаткового обладнання») (далі Автомобіль).
Згідно з п. 10 Договору строк дії Договору з 00:00 год. 31.12.2021 до 24:00 год. 30.12.2022.
06.01.2022 о 08 год 04 хв. на автодорозі Т12-05 2 км Кропивницький - Нова Прага при виїзді з прилеглої території ТОВ «Екоцентр» сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням   ОСОБА_2  та автомобіля «Renault Megane», державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_1 .
У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.
Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2022 у справі № 404/552/22 (провадження №3/404/181/22), зміненою в мотивувальній частині постановою Кропивницького апеляційного суду від 25.05.2023 у справі № 33/4809/235/23 (вказані зміна стосувалась зазначення в мотивувальній частині постанови вірного державного номеру Автомобіля 1. Так, у постанові Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2022 у справі № 404/552/22 (провадження №3/404/181/22) було допущено описку у державному номері Автомобіля 1, а саме замість « НОМЕР_2 », вказано « НОМЕР_3 » - примітка суду).
Згідно зі складеними позивачем Страховими актами № 1 від 11.02.2022 та № 2 від 18.03.2022 за наслідками спірної ДТП до виплати в якості страхового відшкодування визначено суми 78  088,08 грн. та 8  230,00 грн.
Як слідує зі змісту вказаних страхових актів, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в калькуляціях вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу № ТО-000008 на суму 86  319,80 грн. та № ТО-0000040 від 18.03.2022 на суму 8  230,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП)  здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
У поданій позивачу заяві про факт настання події  від 11.01.2022 страхувальник просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО згідно направлення страховика.
Згідно з наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкції в національній валюті № 007078 від 14.02.2022 та № 010700 від 30.03.2022  страхове відшкодування в сумі 86  318,08 грн. перераховано позивачем ФОП Снітко В.В.  (виконавець робіт з ремонту Автомобіля - примітка суду).
З відмітки банку на вказаних платіжних інструкціях слідує, що вони банком проведені, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.
Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює  підвищену небезпеку.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).
Стаття 1 Закону  встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.
Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.
За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.
З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що станом на 06.01.2022 (дата спірної ДТП - примітка суду) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/1499532 від 26.01.2021 (далі Поліс).
Зазначений факт відповідачем не заперечується.
Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.
Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_1 . Автомобілем 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_1 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації) на суму 86  318,08 грн. вих..№ 2300376216 від 15.02.2024, в якій просив здійснити відшкодування в порядку регресу у розмірі 86  318,08 грн., яка відповідачем залишилась без задоволення.
З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 86  318,08 грн..
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що позивачем заяву про виплату страхового відшкодування подано більш ніж через рік після спірної ДТП, а неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, у відповідності до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови 
Як встановлено вище саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_1 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.
Таким чином, відповідач, як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до приписів Закону має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи. 
Полісом встановлено, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 130  000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн.
Враховуючи вказані вище обставини, позивач за наслідками спірної ДТП має право на отримання від відповідача страхового відшкодування в сумі 86  318,08 грн. (86  318,08 -0,00).
Матеріли справи не містять доказів виплати відповідачем спірного страхового відшкодування.
Щодо посилань скаржника на те, що позивачем заяву про виплату страхового відшкодування подано більш ніж через рік після спірної ДТП, а неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, у відповідності до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), колегія суддів зазначає про наступне.
Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, судам нижчих інстанцій результат вирішення конкретної судової справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує наступний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 щодо застосування пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону:
« 119. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
120. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).
121. Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
122. В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).
123. Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).
124. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша  статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.
125. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.
126. Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.
127. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.
128. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. 
129. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).
130. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. 
131. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.
132. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. 
133. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
134. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
135. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.
136. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії)винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.».
Колегія суддів зазначає про те, що з цим позовом позивач звернувся 23.07.2024, тобто в межах  встановленого ЦК України трирічного строку позовної давності.
При цьому з матеріалів справи слідує, що порушення позивачем річного строку на звернення до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування сталось внаслідок об`єктивних та не залежних від позивача причин, а саме, з огляду на допущення описок в документації поліції та постанові Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2022 у справі № 404/552/22 (провадження №3/404/181/22), зокрема неправильне зазначене у вказаних документах державного номера Автомобіля 1, а саме замість « НОМЕР_2 », вказано « НОМЕР_3 » і вказана помилка завадила позивачу з`ясувати страховика  цивільно-правова відповідальності осіб, які на законних підставах керувати таким транспортним засобом. При цьому, після виправлення такої описки постановою Кропивницького апеляційного суду від 25.05.2023 у справі № 33/4809/235/23 позивач у межах річного строку звернувся до відповідача з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування.
Колегія суддів вважає безпідставними  твердження скаржника про те, що позивач мав можливість отримати інформацію про наявність Полісу, так як ідентифікація транспортних засобів відбувається за допомогою ідентифікаційного номеру або VIN - коду, а не по державному реєстраційному номеру, оскільки наявні у матеріалах справи схема місця ДТП, протокол про адміністративне правопорушення серія ОБ № 057848 та постанова Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2022 у справі № 404/552/22 (провадження №3/404/181/22) не містять відомостей про VIN - код Автомобіля 1, що, відповідно, унеможливлює його ідентифікацію.
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 86  318,08 грн. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/9111/24, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі № 910/9111/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2024 у справі №  910/9111/24 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна».
4. Матеріали справи № 910/9111/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                О.М. Гаврилюк