У х в а л а
22 липня 2025 року
м. Київ
Справа № 727/13509/23
Провадження № 61-7265ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 як приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі - скаржниця)
на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 5 червня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  (далі - позивачки) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - закон та порядок» (далі - ТОВ «Нерухомість - закон та порядок») за участю скаржниці як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування нерухомого майна та
в с т а н о в и в:
1.           У грудні 2023 року позивачки звернулися до суду з позовом, у якому просили: (1) визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2752 від 29 жовтня 2021 року, який посвідчила скаржниця, і згідно з яким ТОВ «Нерухомість -закон та порядок» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира);
(2) витребувати у ТОВ «Нерухомість - закон та порядок» квартиру на користь позивачок.
2.           5 червня 2024 року Шевченківський районний суд міста Чернівців ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов.
3.           21 жовтня 2024 року Чернівецький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції в частині мотивів щодо витребування квартири; скасував це рішення в частині задоволення позову щодо визнання недійсним договору купівлі продажу квартири від 29 жовтня 2021 року № 2752 і відмовив у задоволенні цієї вимоги.
4.           18 лютого 2025 року представник ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
5.           7 квітня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою визнав справу малозначною та відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Преміум Лігал Колекшн». Мотивував тим, що справа є незначної складності з ціною позову 138 230,00 грн за вимогою про витребування квартири, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (242 240,00 грн = 80 х 3028,00 грн такого мінімуму, визначеного у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік).
6.           4 червня 2025 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ті самі судові рішення, у якій просила скасувати їх й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
7.           Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
7.1.       Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
7.2.       Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
7.3.       Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
7.4.       7 квітня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, у якій вказав, що справа є незначної складності та визнав її малозначною.
7.5.       Скаржниця у касаційній скарзі вказала, що Верховний Суд помилково визнав цю справу малозначною. Мотивувала тим, що одна з позовних вимог є немайновою; згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 589/3937/17 справа не є малозначною в силу закону, оскільки серед позовних вимог є вимоги немайнового характеру щодо зобов`язання вчинити певні дії, а тому така справа могла лише бути визнана малозначною лише за постановлення ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних.
7.6.       Верховний Суд зауважує, що підпункт «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України стосується випадків, коли справу до категорії малозначних помилково відніс суд першої інстанції. Скаржниця не може оскаржувати у касаційному порядку ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 квітня 2025 року в частині визнання справи малозначною. Крім того, у тій ухвалі Верховний Суд не стверджував, що справа є малозначною в силу закону, а визнав її такою згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України через незначну складність, урахувавши предмет позову, його ціну за вимогою про витребування квартири, складність справи, її значення та судову практику у відповідній категорії справ.
7.7.       Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржниця не мотивувала. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
8.           Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
8.1.       Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
8.2.       Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
8.3.       «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
8.4.       Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
8.5.       Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.
8.6.       Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку оскаржити не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 як приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівців від 5 червня 2024 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - закон та порядок» за участю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування нерухомого майна.
2.     Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко