ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року	Львів	Справа № 380/23412/24 пров. № А/857/8136/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача:                                                  Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                                        Затолочного В.С., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 380/23412/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення  про оскарження рішень, дій чи бездіяльності,
суддя у І інстанції – Потабенко В.А.,
час ухвалення рішення - не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Львів, 
дата складення повного тексту рішення – 20 січня 2025 року,

                                                   В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суд з позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі також Національна рада, відповідач), у якому просив суд:
- прийняти до провадження позовну заяву члена ВГО «Журналісти проти корупції» Жукова О.С. про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення;
- розглянути позовну заяву члена ВГО «Журналісти проти корупції» Жукова О.С. про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення , за наслідком якого:
- задовольнити вимоги члена ВГО «Журналісти проти корупції» Жукова О.С. щодо визнання дій відповідача - Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення незаконними та протиправними, щодо надання або оприлюднення недостовірної або неповної інформації на запит № ВСПОО1/18/07/24-2 від 18.07.2024;
- зобов`язати відповідача - Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення надати повну, точну та достовірну запитувану інформацію, викладену у п. 1-2 запиту № ВСПОО1/18/07/24-2 від 18.07.2024.
На обґрунтування позовних вимог вказує, що на його запит на публічну інформацію № ВСП001/18/07/24-2 від 18.07.2024 розпорядник інформації Національна рада України з питань телебачення та радіомовлення листом за вих. № 07/120 від 24.07.2024, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надала недостовірну, неточну та неповну інформацію, а точніше на підставі п. 1 запиту не надала запитуваної інформації, замінивши її неконкретними відомостями про «низку звернень та запитів», а у витягу з протоколу засідання Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення не фігурує жодний документ, який надано розпорядником інформації на вищевказаний запит. На п. 2 запиту щодо надання належним чином завірених копій документів, що надійшли до Національної ради про порушення законодавства ВГО «Журналісти проти корупції» запитуваної інформації також не надано. Позивач, уважаючи порушеним своє право на отримання достовірної, точної та повної інформації на запит на публічну інформацію № ВСП001/18/07/24-2 від 18.07.2024, звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення щодо невиконання обов`язку, передбаченого пунктом шостим частини першої статті 14 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», а саме надання неповної інформації ОСОБА_1 на запит на публічну інформацію від 18.07.2024 № ВСП001/18/07/24-2.
Зобов`язано Національну раду України з питань телебачення та радіомовлення (вул. Прорізна, 2, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00063928) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідь на запит на публічну інформацію від 18.07.2024 № ВСП001/18/07/24-2, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення (вул. Прорізна, 2, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00063928) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 коп. сплаченого при подачі позову до суду судового збору.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що своєчасно надав повну, достовірну та обґрунтовану відповідь на усі питання запитів позивача з наданням копій відповідних документів та не допустив порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію. До того ж вважає, що обставини та відповідні результати розгляду поданої ВГО «Журналісти проти корупції» заяви про реєстрацію суб`єкта у сфері онлайн-медіа не є і не може бути предметом даного спору, оскільки такий спір має розглядатись Київським окружним адміністративним судом.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволення позовних вимог. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що Національна рада України з питань телебачення та радіомовлення листом № 07/120 від 24.07.2024 порушила вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» не надавши запитуваної на запит інформації. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Крім цього, на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення із запитом на публічну інформацію від 18.07.2024 № ВСП001/18/07/24-2 такого змісту:
- прошу надати копії документів (інформацій) від державних органів, установ, організацій, які надійшли на адресу Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення щодо здійснення неправомірних дій з боку керівника ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_2 в тому числі від комісії з журналістської етики, Ради з питань свободи слова та захисту журналістів при Президентові України, Медіаруху «Медіа за усвідомлений вибір» на підставі яких було відмовлено у реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа;
- прошу надати копії документів, що надійшли від фізичних осіб щодо неправомірної діяльності інформаційного агентства «Журналісти проти корупції», порушень з боку ВГО «Журналісти проти корупції», на підставі яких на засіданні Нацради від 23.05.2024 було відмовлено у реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа;
Листом від 24.07.2024 № 07/120 Національна рада України з питань телебачення та радіомовлення надала позивачу відповідь на його запит та зазначила, що на засіданні Національної ради від 23.05.2024 було розглянуто питання «Про заяву ВГО «Журналісти проти корупції» щодо реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа. На дату проведення зазначеного засідання до Національної ради надійшло кілька звернень та запитів стосовно здійснення державної реєстрації Інформаційного агентства «Журналісти проти корупції» та інших питань, пов`язаних з правомірністю його діяльності, в тому числі листи від Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо проведення відповідних досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень. Копії таких листів за запитів було надано позивачу.
Проте, позивач вважає, що розпорядник інформації не виконав вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо надання та оприлюднення достовірної, точної та повної інформації, а, відтак, надав її не в повному обсязі щодо питань, які були сформульовані у запиті на надання інформації, та не надав копії усіх документів, на підставі яких було прийняте відповідне рішення.
Позивач вважаючи, що відповідач порушив його право на отримання достовірної, точної та повної інформації на запит на публічну інформацію № ВСП001/18/07/24-2 від 18.07.2024, звернувся з цим позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний був надати позивачу копії усіх документів, на підставі яких було прийнято рішення про відмову у реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа, в апріорі розуміючи, що відповідач перед прийняттям відповідного рішення повинен був проаналізувати зміст таких документів, посилаючись на такі, як на підставу прийняття відповідного рішення, або ж аргументувати позивачу неможливість надання копій таких документів.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги зазначив, що відповідно до п. п. 4, 7 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач як запитувач інформації, попри фактичне отримання відповіді на запит, має право на оскарження надання недостовірної або неповної інформації, інших дій розпорядника інформації, що порушили законні права та інтереси позивача, і, звернувшись до суду із цим позовом, уважає порушеними свої права внаслідок надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит на публічну інформацію.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані  діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.2 ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
За приписами ст.40 Основного Закону України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або ж особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI.
За наведеним у ст.1 Закону №2939-VI визначенням, публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або ж створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується, серед іншого, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, окрім випадків, передбачених законом; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до ст.4 цього Закону, доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості і відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання і поширення інформації, окрім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
За загальним правилом публічна інформація є відкритою, що передбачено ст.1 Закону №2939-VI. Виняток становить лише інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч.1 ст.6 Закону №2939-VI).
У відповідності до ст.12 Закону №2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст.13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI).
Як передбачено п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
За законодавчим визначенням, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Так, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. У свою чергу, запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі (ст.19 Закону №2939-VI).
При цьому, згідно з ч.ч.1, 4 ст.20 цього Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або ж потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.
Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Аналізуючи наведені положення Закону №2939-VI, судова колегія зауважує, що розпорядники інформації в межах встановленого даним Законом строку зобов`язані надавати та оприлюднювати публічну інформацію, зокрема, за запитами на інформацію, незалежно від того, чи стосується ця інформація запитувача інформації особисто.
Як встановив суд першої інстанції, позивач звернувся до Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення із запитом на публічну інформацію від 18.07.2024 № ВСП001/18/07/24-2 такого змісту:
- прошу надати копії документів (інформацій) від державних органів, установ, організацій, які надійшли на адресу Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення щодо здійснення неправомірних дій з боку керівника ВГО «Журналісти проти корупції» Кота Сергія Івановича в тому числі від комісії з журналістської етики, Ради з питань свободи слова та захисту журналістів при Президентові України, Медіаруху «Медіа за усвідомлений вибір» на підставі яких було відмовлено у реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа;
- прошу надати копії документів,  що надійшли від фізичних осіб щодо неправомірної діяльності інформаційного агентства «Журналісти проти корупції», порушень з боку ВГО «Журналісти проти корупції», на підставі яких на засіданні Нацради від 23.05.2024 було відмовлено у реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа;
Листом від 24.07.2024 № 07/120 Національна рада України з питань телебачення та радіомовлення надала позивачу відповідь на його запит, згідно якої на засіданні Національної ради від 23.05.2024 було розглянуто питання «Про заяву ВГО «Журналісти проти корупції» щодо реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа. На дату проведення зазначеного засідання до Національної ради надійшло кілька звернень та запитів стосовно здійснення державної реєстрації Інформаційного агентства «Журналісти проти корупції» та інших питань, пов`язаних з правомірністю його діяльності, в тому числі листи від Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо проведення відповідних досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень .
Позивачу, як вбачається з додатків, доданих до листа, було надано копію листа Головного управління Національної поліції у Львівській області вх. № 10/13 від 11.01.2024, копію листа Головного управління Національної поліції у Львівській області вх. 10/119 від 17.04.2024, копію запиту на публічну інформацію від громадянина вх. № 07/60 від 25.04.2024, копію звернення громадянина вх. № 16/1371 від 27.03.2024, проте не надано копій документів від комісії з журналістської етики, Ради з питань свободи слова та захисту журналістів при Президентові України, Медіаруху «Медіа за усвідомлений вибір», на підставі яких було відмовлено у реєстрації суб`єкта у сфері онлайн-медіа. З врахуванням того, що розпорядник інформації надав неповну інформацію на запит, він жодним чином це не обґрунтував.
Більше того, як вірно зазначено судом першої інстанції, що у витягу із протоколу № 16 засідання Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 23.05.2024, як на підставу прийняття рішення є посилання на відповідні рішення Комісії із журналістської етики, а також на звернення Ради з питань свободи слова та захисту журналістів при Президентові України та Медіаруху «Медіа за усвідомлений вибір» до правоохоронних органів, тобто саме на ті документи, які не надано запитувачу інформації на інформаційний запит. 
З врахуванням вищенаведеного, оскільки запитувана публічна інформація знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень то можна дійти висновку, що перешкоди у наданні такої інформації – відсутні.
Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
На підставі приписів п. п. 4, 7 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач як запитувач інформації, попри фактичне отримання відповіді на запит, має право на оскарження надання недостовірної або неповної інформації, інших дій розпорядника інформації, що порушили законні права та інтереси позивача, і, звернувшись до суду із цим позовом, уважає порушеними свої права внаслідок надання недостовірної, неточної та неповної інформації на запит на публічну інформацію.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги належить задовольнити повністю у такий належний спосіб, як визнати протиправними дії Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення щодо невиконання обов`язку, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», а саме надання неповної інформації на запит ОСОБА_1 від 18.07.2024 № ВСП001/18/07/24-2 та зобов`язати надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 18.07.2024 № ВСП001/18/07/24-2, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року  у справі № 380/23412/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. А. Пліш