РІШЕННЯ
Іменем України
28 липня 2025 року 
м. Київ
справа №990/204/25
адміністративне провадження № П/990/204/25 
Верховний Суд як суд першої інстанції у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шарапи В.М., 
суддів: Бевзенка В.М., Берназюка Я.О., Стеценка С.Г., Тацій Л.В.
за участю:
секретаря судового засідання Корецького І.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Нарольської Т.С.,
розглянувши в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним та нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
І. ПРОЦЕДУРА Й АРГУМЕНТИ СТОРІН У СПРАВІ
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та нечинним рішення ВРП від 8 квітня 2025 року № 750/0/15-25 «Про звільнення з посади судді Лугинського районного суду Житомирської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України» (далі - Рішення ВРП);
- зобов`язати ВРП прийняти рішення про визнання судді Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 такою, що склала перший етап кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» та допустити до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
Позов обґрунтувала тим, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 30 липня 2024 року №117/ко-24, яке стало підставою для ухвалення спірного рішення ВРП, ухвалено внаслідок здійснення суб`єктом владних повноважень, владних управлінських функцій, що стосуються прав, свобод та інтересів судді ОСОБА_1 Воно породжує негативні правові наслідки для ОСОБА_1 , оскільки цим рішенням ВРП встановлює факт невідповідності судді займаній посаді та воно стало підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».
Наявність у Комісії дискреційних повноважень та виключної компетенції щодо проведення кваліфікаційного оцінювання не може вважатися достатньою для пояснення відсутності викладу належних мотивів та обгрунтованих висновків прийнятого нею рішення з огляду на значимість такого рішення, наслідком якого може бути звільнення судді із займаної посади, що стосується гарантованого статтею 8 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод права людини на повагу до приватного життя. Отже, обсяг такої дискреції Комісії не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю.
ВККС наділена повноваженнями на будь-якому етапі припинити участь особи у складенні кваліфікаційного іспиту у разі допущення цією особою такого порушення порядку його складення, яке рішенням Комісії визнано істотним (пункт 18 розділу IV «Порядок складання іспиту», пункт 8, підпункт 5 пункту 12 розділу VI «Визначення результатів іспиту» Положення №211/зп-18).
Позивач уважає, що обов`язок Комісії встановити в діях ОСОБА_1 , саме істотність порушення, яка не була встановлена Комісією.
Оцінка істотності допущеного учасником порушення належить до дискреційних повноважень членів Комісії, яка є колегіальним органом і вирішує ці питання шляхом голосування.
Ні в рішенні Комісії від 18 жовтня 2018 року №239/зп-18 щодо визнання судді Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 такою, що не склала перший етап кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді "Іспит" з урахуванням обставин порушення нею порядку проведення іспиту, про недопущення її до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», ні в рішенні від 30 липня 2024 року Комісія не наводить жодних істотних порушень, вчинених суддею ОСОБА_1 .
На думку позивачки зазначене призвело до порушення принципу правової визначеності.
Позивачка вважає, що кваліфікаційне оцінювання здійснювалося всупереч встановленій процедурі, що свідчить про порушення членами Комісії принципу неупередженості щодо неї, як судді. 
ВРП ухвалюючи спірне рішення не дослідивши мотиви і правомірність прийнятого рішення ВККС від 30 липня 2024 року стосовно судді Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , прийняла протиправне рішення без переконливих доказів.
14 травня 2025 року Верховний Суд ухвалою вказану позовну заяву прийняв до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі. Справу призначив до розгляду в судовому засіданні на     9 червня 2025 року о 16:00 год.
29 травня 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти адміністративного позову та просить відмовити у його задоволенні. Заперечення обґрунтовані тим, що при прийнятті оспорюваного рішення ВРП діяла на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, рішення прийнято з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано ВРП.
2 червня 2025 року позивач подала заперечення на відзив, у якому посилаючись на статтю 56 Закону №1798-VIII стверджує, що ВРП зобов`язана перевірити обгрунтованість подання ВККС.
Зазначає, що у рішенні ВРП відсутній аналіз доказів наданих ВККС, що свідчить про формальний підхід до розгляду подання. Наполягає на тому, що заслуховування пояснень позивачки на засіданні ВРП 8 квітня 2025 року, було формальним, оскільки ВРП не врахувала її аргументи щодо відсутності доказів використання заборонених матеріалів.
Уважає, що рішення ВРП не відповідає принципу пропорційності, оскільки звільнення з посади судді є надмірним покаранням за недоведене порушення, яке не вплинуло на результати іспиту чи професійну компетентність позивачки.
ІІ. ВСТАНОВЛЕНІ У СПРАВІ ОБСТАВИНИ
Указом Президента України від 17 січня 2014 року №13/2014 ОСОБА_1 призначена суддею Лугинського районного суду Житомирської області.
Рішенням ВККС від 1 лютого 2018 року №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
26 квітня 2018 року під час проведення іспиту уповноваженими представниками Комісії зафіксовано порушення порядку його складання суддею Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 про що складено протокол реєстрації від 26 квітня 2018 року.
Порушення полягало в тому, що під час прийняття в учасника іспиту екзаменаційних матеріалів (тестового зошити та бланки відповідей) було виявлено заборонені матеріали (відповіді на питання з кримінальної спеціалізації) для проведення іспитів під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів, які було вилучено й долучено до протоколу.
Комісія рішенням від 14 червня 2018 року №141/зп призначила проведення додаткової перевірки щодо порушення суддею Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 порядку складання іспиту під час кваліфікаційного оцінювання на відповідність судді займаній посаді. Питання щодо затвердження результатів першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» стосовно ОСОБА_1 винесено на засідання Комісії після проведення додаткової перевірки щодо порушення порядку проведення іспиту.
За результатами перегляду відеозапису складення суддями іспиту 26 квітня 2018 року в межах призначеної Комісією додаткової перевірки працівники Комісії встановили 26 епізодів порушення суддею правил складання іспиту.
Комісія рішенням від 18 жовтня 2018 року №239/зп-18 за результатами перевірки обставин порушення порядку проведення іспиту вирішила, зокрема:
визнати суддю Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 такою, що не склала перший етап кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» з урахуванням обставин порушення нею порядку проведення іспиту;
не допустити до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» суддю ОСОБА_1 ;
копію протоколу реєстрації порушення, складеного стосовно судді ОСОБА_1 , долучити до її досьє.
ОСОБА_1 оскаржила зазначене рішення Комісії до суду.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 26 червня 2019 року у справі № 9901/964/18 відмовив у задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 13 травня 2020 року у справі № 9901/964/18 прийняла відмову ОСОБА_1 від позову, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2019 року визнала нечинним, провадження у справі закрила.
30 липня 2024 року ВККС ухвалила рішення, яким визнала суддю Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді. Комісія внесла до ВРП подання з рекомендацією про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Лугинського районного суду Житомирської області.
8 квітня 2025 року ВРП рішенням № 750/0/15-25 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Лугинського районного суду Житомирської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й ОЦІНКА СУДУ
Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
30 вересня 2016 року набули чинності зміни до Конституції України (щодо правосуддя) та нова редакція Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Ці зміни передбачили обов`язкове проведення кваліфікаційного оцінювання усіх суддів.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом № 1401-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
Згідно із частиною першою статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Комісія ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя.
Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації ВРП визначаються Законом України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон          №1798-VIII).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1798-VIII статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Частиною першою статті 26 Закону № 1798-VIII встановлено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.
Згідно з пунктом 5.1 Глави 5 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи Ради є засідання у пленарному складі.
Відповідно до пункту 9.2 Глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.
Згідно пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, розглядаються на засіданні Вищої ради правосуддя в пленарному складі на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
Статтею 56 Закону № 1798-VIII встановлено:
1. Питання про звільнення судді з підстав, визначених    пунктами 2,    3,    5    та    6    частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.
2. Питання про звільнення судді з підстави, визначеної    пунктом 2    частини шостої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності), Вища рада правосуддя розглядає в порядку розгляду справи щодо порушення вимог щодо несумісності, визначеному    главою 3    розділу II цього Закону.
3. Питання про звільнення судді з підстав, визначених    пунктами 3    та    6    частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
4. При розгляді питання про звільнення судді з підстави, визначеної    пунктом 5    частини шостої статті 126 Конституції України (незгода на переведення до іншого суду в разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду), Вища рада правосуддя встановлює факт відмови судді від переведення до іншого суду (у тому числі факт ухилення від виконання відповідного рішення про переведення) на підставі заяви судді або повідомлення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про таку заяву судді, або повідомлення голови відповідного суду чи його заступника про неприбуття судді до суду для здійснення правосуддя.
5. Запрошення на засідання Вищої ради правосуддя судді, стосовно якого розглядається питання про звільнення його з посади з підстави, визначеної    пунктом 5    частини шостої статті 126 Конституції України, є обов`язковим. Суддя та/або його представник має право бути заслуханим на засіданні Вищої ради правосуддя та надати відповідні пояснення. У разі неможливості з поважних причин взяти участь у засіданні Вищої ради правосуддя суддя може заявити клопотання про відкладення розгляду питання про звільнення його з посади. Повторна неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.
6. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених    пунктами 2,    3,    5   та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.
Статтею 57 Закону № 1798-VIII визначений порядок оскарження рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади.
1. Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
2. Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених    пунктами 3    та    6    частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.
3. Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 5 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених частиною другою цієї статті, або у випадку, якщо суддя не був належним чином повідомлений про засідання Вищої ради правосуддя, на якому було ухвалене рішення.
Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджується ВККС.
Згідно з підпунктом 1 пункту 6 глави І розділу IV Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок; у редакції Рішення Комісії від 13 лютого 2018 року №20/зп-18 зі змінами) під час складення іспиту учасникам забороняється: 1) використовувати будь-які джерела інформації на паперових або електронних носіях за винятком тих, що передбачені цим Положенням для використання під час виконання практичного завдання.
Пунктом 8 глави 2 розділу IV Порядку передбачено під час складення анонімного письмового тестування учаснику іспиту дозволяється користуватися лише тестовим зошитом, бланком відповідей, чистими аркушами паперу для власних записів та ручкою.
9 вересня 2024 року до ВРП надійшло подання ВККС від 21 серпня 2024 року №21-4644/24 з рекомендацією від 30 липня 2024 року №117/ко-24 про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Лугинського районного суду Житомирської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
ВРП вивчивши матеріали подання з рекомендацією Комісії, встановила, що рішенням Комісії від 1 лютого 2018 року №8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
2 березня 2018 року рішенням Комісії №33/зп-18 призначено проведення іспитів під час процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, зокрема на       26 квітня 2018 року для судді Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 .
Під час проведення іспиту уповноваженими представниками Комісії зафіксовано порушення порядку його складання суддею Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 про що складено протокол реєстрації від 26 квітня 2018 року.
Порушення полягало у тому, що під час прийняття в учасника іспиту екзаменаційних матеріалів (тестового зошити та бланки відповідей) було виявлено заборонені матеріали (відповіді на питання з кримінальної спеціалізації для проведення іспитів під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів), які було вилучено й долучено до протоколу. Також працівники Комісії встановили 26 епізодів порушення суддею правил складання іспиту за результатами перегляду відеозапису складення суддями іспиту 26 квітня 2018 року в межах призначеної Комісією додаткової перевірки.
У межах кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді за результатами складання анонімного письмового тестування рішенням Комісії від 18 жовтня 2018 року суддю ОСОБА_1 визнано такою, що не склала перший етап кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» з підстав порушення порядку проведення іспиту, яке полягало у використанні забороненого матеріалу під час виконання анонімного письмового тестування. Суддю не допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відпровідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди». 
ВРП у рішенні від 8 квітня 2025 року, на підставі статті 131, підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, абзацу другого пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтей 3, 30, 34, 56, пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» погодилась з висновком Комісії, про нескладання суддею ОСОБА_1 іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.
ВРП своєчасно та належним чином повідомила суддю ОСОБА_1 про дату і час засідання ВРП, у засіданні ВРП, призначеному на 8 квітня 2025 року , суддя ОСОБА_1 особисто взяла участь та надала пояснення.
За результатом розгляду рекомендації ВККС, заслухавши пояснення судді ОСОБА_1, було запропоновано звільнити її з посади судді на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України. За вказану пропозицію проголосувало 14 членів ВРП, проти 0, що підтверджено копією витягу з протоколу засідання ВРП від 8 квітня 2025 року. 
ВРП оцінивши в сукупності наведені в рішенні ВККС факти і обставини, матеріали суддівського досьє, протокол іспиту, пояснення ОСОБА_1 дійшла висновку що Комісія за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання діяла в порядку, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у межах своїх повноважень та ухвалила вмотивоване рішення, яке містить обгрунтовані висновки щодо невідповідності судді ОСОБА_1 займаній посаді.
Оскільки ОСОБА_1 не підтвердила своєї професійної компетенції на етапі іспиту через порушення порядку його проведення, вона не могла бути допущеною до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.
Мотиви, якими позивач доводить неправомірність оскарженого рішення ВРП, на думку суддів, не заперечують встановлених фактів і не спростовують висновки відповідача щодо невідповідності судді ОСОБА_1 займаній посаді.
Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність висновку Комісії про те, які саме істотні порушення вона вчинила колегія суддів зазначає таке.
Приписи частин першої, другої статті 73 КАС України визначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Пункт 18 розділу IV Положення №211/зп-18 передбачає, що у разі порушення особою порядку складення іспиту Комісія на будь-якому етапі може припинити участь цієї особи у ньому та визнати її такою, що не склала іспиту.
Факт порушення порядку складення іспиту фіксується уповноваженими представниками у протоколі реєстрації порушень та розглядається Комісією (пункт 22 розділу IV Положення №211/зп-18).
Порядком не визначено критеріїв, за якими Комісія вирішує питання щодо порушень учасниками іспиту порядку складення іспиту (за наявності таких випадків), зокрема й щодо того, які порушення Комісія може визнати істотними та, як наслідок, визнати особу такою, що не склала іспиту.    
Порушення являється істотним при наявності заборонених речей або дій під час тестування.
Під час складання кваліфікаціного іспиту у позивачки були виявлені відповіді на питання з кримінальної спеціалізації для проведення іспитів під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів, що заборонено Порядком, про що складений протокол. Також за результатами перегляду відеозапису складення суддями іспиту 26 квітня 2018 року в межах призначеної Комісією додаткової перевірки працівники Комісії встановили 26 епізодів порушення суддею правил складання іспиту.
Комісія рішенням від 18 жовтня 2018 року №239/зп-18 за результатами перевірки обставин порушення порядку проведення іспиту визнала суддю Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 такою, що не склала перший етап кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» з урахуванням обставин порушення нею порядку проведення іспиту та не допустила до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди» суддю ОСОБА_1 .
Рішенням від 30 липня 2024 року №117/ко-24 Комісія визнала суддю Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді.
Висновок Комісії відповідає обставинам вчиненого ОСОБА_1 порушення порядку складення кваліфікаційного іспиту та його характеру. Складаючи іспит ОСОБА_1 повинна була продемонструвати не тільки рівень професійних знань, але й доброчесність в усіх її проявах. Порушення ОСОБА_1 при складення кваліфікаційного іспиту встановлених заборон, щодо змісту та меж яких вона була ознайомлена, дало підстави для висновку про невідповідність її займаній посаді.
На переконання Суду порушення порядку складання кваліфікаційного іспиту, зафіксоване рішенням Комісії від 30 липня 2024 року №117/ко-24 щодо ОСОБА_1 є істотним і таким, що має наслідком визнання її такою, що не відповідає займаній посаді.
За таких обставин Колегія суддів погоджується з висновком ВРП, що Комісія за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання в порядку, установленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у межах своїх дискреційних повноважень ухвалила вмотивоване рішення, яке містить обґрунтовані висновки щодо невідповідності судді Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 займаній посаді і як наслідок ВРП звільнила її.
Керуючись статтями 2, 22, 139, 194, 241, 243, 245, 246, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Шарапа
Судді                                                                                                              В.М. Бевзенко 
                                                                                                              Я.О. Берназюк 
                                                                                                              С.Г. Стеценко
                                                                                                              Л.В. Тацій